Справа № 456/2056/25                                Головуючий у 1 інстанції: Гула Л. В. 
Провадження № 33/811/1312/25                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Хомина Василя Дмитровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2025 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 26 березня 2025 року близько 11:20 в с. Дуліби Стрийського району Львівської області на автодорозі «Київ-Чоп» керував автомобілем марки «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом формально розглянута справа про адміністративне правопорушення, без належної перевірки доводів сторони захисту, належним чином не обґрунтовано постанову суду першої інстанції, висновки суду ґрунтується на недопустимих доказах, у зв`язку із чим постанова є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що під час опитування працівник поліції не назвав своєї посади та спеціального звання, не висловлював жодних підозр, щодо його перебування в стані наркотичного сп`яніння.
Наголошує, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, пред`явили вимогу поїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних.
Повідомляє, що працівник поліції на території ІНФОРМАЦІЯ_1 схиляв його до відмови від проведення огляду на стан сп`яніння, обіцяв, що посприяє йому щоб його відпустили з ТЦК та СП.
Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервним, не містить моменту зупинки транспортного засобу, окрім того йому не було роз`яснено працівниками поліції його прав та обов`язків.
Повідомляє, що цього ж дня він пройшов ВЛК під час якого в лікарів не було зауважень, що він перебуває в стані сп`яніння чи з ознаками сп`яніння.
Наголошує, що в нього не було ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, його не було відсторонено від керування транспортним засобом, йому не вручено направлення для проведення огляду на стан на стан сп`яніння в медичному закладі.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 282067 від 26 березня 2025 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 , 26 березня 2025 року близько 11:20 в с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області, на автодорозі «Київ-Чоп» керував автомобілем марки «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився;
- інформацією із направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), з якого встановлено, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагували на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4357440 від 26 березня 2025 року (а.с. 4), відповідно до якої ОСОБА_1 порушив вимоги п.34 ПДР України;
- рапортом поліцейського ВРПП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Любери А.С. від 26 березня 2025 року (а.с. 4), з якого встановлено, що працівниками поліції під час патрулювання було виявлено та зупинено автомобіль «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням ПДР України, під час опитування було встановлено, що він перебуває в розшуку РТЦК та СП від 18 березня 2025 року, окрім того в нього було виявлено ознаки сп`яніння (зіниці очей які не реагували на світло, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який досліджений судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, на якому зафіксовано, рух та зупинку транспортного засобу «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія, під час якого було перевірено його військово-облікові документи, окрім того у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом поряду від якого він відмовився, після чого працівниками поліції роз`яснено водію, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлено його з постановою та протоколом про адміністративне правопорушення.
Аргументи апелянта, що під час опитування працівник поліції не назвав своєї посади та спеціального звання, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 .
Твердження апелянта, що працівники поліції не висловлювали жодних підозр, щодо його перебування в стані наркотичного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, описаними вище за текстом.
Доводи апелянта, що патрульні не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі лише пред`явили вимогу поїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого встановлено, що патрульні пропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився.
Покликання апелянта на те, що працівник поліції на території ІНФОРМАЦІЯ_1 схиляв його до відмови від проведення огляду на стан сп`яніння, обіцяв, що посприяє йому щоб його відпустили з ТЦК та СП, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі мають формальний характер, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції та спрямовані на ухилення водія від адміністративної відповідальності, оскільки дії патрульних ОСОБА_1 та його захисник не оскаржували у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 26 березня 2025 року, а саме опитування водія та його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису події, жодного упередженого ставлення в працівників поліції до ОСОБА_1 не було, всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».
Доводи апелянта, що в ОСОБА_1 не було ознак сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому патрульний повідомляє водію, що в нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та іншими матеріалами справи, які описані вище за текстом.
Твердження апелянта, що водію не було вручено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та не спростовують вини ОСОБА_1 , у інкримінованому йому правопорушенні.
Пунктом 12 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною Інструкцією не передбачено, що таке направлення вручається водієві.
Твердження апелянта, що працівниками поліції не було відсторонено від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки як вбачається з відеозапису, його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, що він підтвердив в суді апеляційної інстанції та зазначив, що сплатив штраф 17000 грн. за порушення правил військового обліку.
Аргументи апелянта, що йому не було роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 282067 від 26 березня 2025 року (а.с. 2) та копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4357440 від 26 березня 2025 року (а.с. 4).
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                 Партика І.В.