ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 541/149/24
провадження № 51-1857км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у  складі: 
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023170550001237, за  обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за приписами ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) раніше не судимого,
увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Цим же вироком частково задоволено цивільний позов та ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 11 270 грн матеріальної і 200 000 грн моральної шкоди.
Також вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. 16 жовтня 2023 року у вечірній час доби (більш  точний час органом досудового розслідування та судом не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у  ході конфлікту під час спільного вживання алкогольних напоїв зі знайомим ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою спричинення смерті заподіяв численних ударів кулаками та ногами в тулуб і голову ОСОБА_9 , який прикривав життєво важливі органи руками. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_7 завдав декілька ударів фрагментом хвильового шиферу в голову потерпілого. У цілому потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно не менше 32 ударів, від яких він помер. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 лютого 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Захисник указує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не було застосовано належної правової процедури, зокрема стверджує, що в  місцевому суді ОСОБА_7 не було роз`яснено права заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, гарантованого приписами ч. 2 ст.  31, ч. 4 ст. 315 КПК, недотримання яких є  істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки може перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того стверджує, що винуватість ОСОБА_7 не доведено поза розумним сумнівом, висновок про доведеність винуватості засновано на непрямих доказах, припущеннях і вигаданих сценаріях. Свою позицію захисник обґрунтовує, надаючи дослідженим у суді доказам власну оцінку на предмет їх достовірності, за результатами якої висуває вимогу про застосування Верховним Судом повноважень, визначених ст.  440 КПК, за якими суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.  284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Вказує на те, що в ОСОБА_7 не було виявлено тілесних ушкоджень, що, на її переконання, спростовує висновок суду про нанесення останнім кулаками тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Пояснення, надані ОСОБА_7 під час допиту в суді, свідчать лише про декілька ляпасів, завданих ОСОБА_10 за нетактовну поведінку та образливі слова на адресу власника будинку, які не могли призвести до летального наслідку. З усього вбачається, що конфлікт, який виник між ОСОБА_7 та   ОСОБА_11 , носив раптовий характер і удар, який наніс засуджений, був  спровокований потерпілим.
Вважає, що з досліджених доказів не встановлено, що засуджений вчинив інкримінований злочин і мав умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 . 
Вважає, що мету і мотив інкримінованих дій, наявність умислу на заподіяння будь-яких негативних для здоров`я потерпілого наслідків, не встановлено, хоча вони в сукупності з  об`єктивними обставинами мають бути підґрунтям до відмежування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК та ч. 2 ст. 121 цього Кодексу. Отже,  з  касаційної скарги вбачаються доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через неточну кваліфікацію дій ОСОБА_7 .
Звертає увагу на протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від  17  жовтня 2017 року та уважає, що він складений без дотримання приписів статей 208, 209, 213 КПК, не містить точно вказаного місця затримання та опису речей, в які підозрюваний ОСОБА_7 був одягнутий.
Вказує, що ані орган досудового розслідування, ані суд не перевірили версії, чи не були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 іншими особами, не встановили, що саме передувало нібито вчиненню ним злочину, які відносини у останнього були з потерпілим, а в потерпілого зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не виявили, з яких підстав у засудженого міг виникнути умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 . 
Зазначає, що з урахуванням того, що в крові ОСОБА_9 було виявлено 3,8 проміле алкоголю (доза понад 3,0 проміле вважається критичним станом і алкогольним отруєнням), як наслідок, не виключається факт того, що ОСОБА_9 до ОСОБА_7 прийшов вже з певними ушкодженнями і просто не відчував болю, і вказане не спростовано судами.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник підтримала вимоги, викладені у касаційній скарзі, та  просила їх задовольнити. 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, порушень кримінального процесуального закону не вбачав, просив залишити оскаржені судові рішення без зміни.
Потерпілий ОСОБА_8 подав письмові заперечення, де висловив мотиви незгоди з викладеними в касаційній скарзі захисника доводами та заперечив проти задоволення скарги. Судове засідання просив провести за його відсутності та за відсутності його представника.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й  достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Колегія суддів уважає обґрунтованими наведені у касаційній скарзі доводи про допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме не роз`яснення обвинуваченому в порушення вимог ч. 4 ст. 315 КПК його права на розгляд кримінального провадження за вчинення особливо тяжкого злочину колегіально у складі трьох суддів, як визначено в ч. 2 ст. 31 КПК. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, яке з огляду на положення ст. 12 цього Кодексу є особливо тяжким злочином.
З журналів та технічних записів судового засідання від 16 січня та від 13 лютого 2024 року вбачається, що під час підготовчого судового засідання, суд першої інстанції не виконав імперативної вимоги, визначеної у ч. 4 ст. 315 КПК, та не роз`яснив ОСОБА_7 його право на розгляд провадження колегіальним складом суду. 
Колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази, що таке право було роз`яснено підозрюваному певною уповноваженою особою на тих етапах кримінального провадження, які передують підготовчому судовому засіданню.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є  обов`язковими для виконання Україною.
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на суворе дотримання законів під  час здійснення правосуддя, зокрема, у рішеннях «Волков проти України» (від 09 січня 2013 року), «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (від 15 жовтня 2002 року), «Гору проти Греції» (від 20 березня 2009 року), «Андрєєва проти Латвії» (від 18 лютого 2009 року).
Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів.
Статтею 6 Конвенції проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Ця норма імплементована у  законодавство України. Так, згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені у ст. 31 КПК. Залежно від ступеня тяжкості кримінального правопорушення та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох суддів і трьох присяжних.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.
За ч. 4 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.
Таким чином, залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах цієї категорії може застосовуватись одна з двох альтернативних судових процедур: загальний порядок судового розгляду суддею одноособово, та колегією у складі трьох професійних суддів. Така альтернативність покликана сприяти дотриманню балансу між економією процесуальних засобів і гарантіями дотримання прав особи у кримінальному судочинстві.
Можливість вибору між одноособовим та колегіальним складом розгляду кримінального провадження передбачає обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію. Розгляд кримінального провадження судом першої інстанції колегіально у складі трьох суддів покликаний забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Визначений ч. 4 ст. 315 КПК обов`язок суду під час підготовчого судового засідання роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, надає обвинуваченому можливість підготуватись до реалізації такого права, щоб його рішення з цього питання було виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Наведене узгоджується з правозастосовною практикою Верховного Суду, що знайшла своє відображення у постановах від 05 червня 2024 року (справа № 541/1717/23, провадження № 51-747км23), від 14 листопада 2024 року (справа № 450/2757/22, провадження № 51-2920км24).
Порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене місцевим судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , є істотним, оскільки могло вплинути на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого судового рішення. Вказане залишилося поза увагою апеляційного суду.
З огляду на допущення місцевим судом істотного порушення кримінального процесуального закону, яке не може бути виправлене під час апеляційного перегляду і в аспекті застосування приписів ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є безумовною підставою до скасування вироку місцевого суду, ухвалені щодо ОСОБА_7 вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від  16  жовтня 2024 року та ухвала Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025  року підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у місцевому суді.
Враховуючи вказане, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав до надання відповідей на інші доводи, викладені у касаційній скарзі сторони захисту, оскільки за  приписами глави 28 КПК зазначені обставини підлягають перевірці у загальному порядку під час нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, має повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити докази за правилами ст. 94 КПК, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, а Верховний Суд на  цьому етапі провадження не може вирішувати питання, віднесені до компетенції судів права і факту. 
Отже, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.
Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК (у редакції Закону України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX) суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи  апеляційної інстанції. З метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та  забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, Суд  уважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обвинуваченому  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до  16 листопада 2025 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3