ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 520/7611/22
адміністративне провадження № К/990/32364/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Білак М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу             № 520/7611/22
за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Дяченко Олексій Володимирович,
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року (головуючий суддя Бадюков Ю.В.),
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Ральченка І.М., суддів: Катунова В.В., Подобайло З.Г.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач,                 ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі -відповідач, Покровська ВК)., а у березні 2024 року уточнив позовні вимоги та просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Покровської ВК щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2019 по 18.01.2023 включно.
1.2. зобов`язати Покровську ВК нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2019 по 18.01.2023 включно у сумі 274494,9 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2022 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі                         № 520/22058/21 відповідач виплатив на його користь першу частину індексації грошового забезпечення у сумі 25600,17 грн. 
2.1. 16.06.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі № 520/22058/21 відповідачем виплачено на користь позивача другу частину індексації грошового забезпечення у сумі 36249,73 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.
2.2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 520/18792/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 22542,08 грн.
2.3. 21.02.2024 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 520/18788/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.07.2019 у сумі 69250,77 грн.
2.4. Оскільки його було звільнено 16.07.2019, а останню виплату відповідачем здійснено 21.02.2024, то на переконання позивача відповідач затримав розрахунок з 17.07.2019 по 20.02.2024 на 1680 днів.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 з 23.06.2003 по 16.07.2019 проходив військову службу у Покровській ВК.
4. Наказом від 16.07.2019 № 41/ОС-19 позивача з 16.07.2019 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
5. 30.08.2022 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі № 520/22058/21 відповідачем виплачено на користь позивача першу частину індексації грошового забезпечення у сумі 25600,17 грн, а 16.06.2023 на виконання цього ж рішення виплачено другу частину індексації грошового забезпечення у сумі 36249,73 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.
6. З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 520/18792/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 16.12.2022 по 15.06.2023, у сумі 22542,08 грн.
7. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 520/18788/23 зобов`язано Покровську ВК нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 грн в місяць у загальній сумі 69250,77 грн за період з 01.03.2018 по 16.07.2019 включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 за № 44.
8. 21.02.2024 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 520/18788/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.07.2019, у сумі 69250,77 грн, що підтверджується банківською випискою.
9. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Покровської ВК щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2019 по 18.01.2023 включно в сумі 21912,94 грн.
10.1. Посилаючись на правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми статті 116 - 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
10.2. З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (21.02.2024), суд першої інстанції дійшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України          № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон  № 2352-IX), тож цей суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.
10.3. Судом встановлено, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача з розрахунку за травень та червень 2019 року складає 246,52 грн (травень 2019 року грошове забезпечення у розмірі 7548,07 грн; червень 2019 року грошове забезпечення у розмірі 7489,87 грн). Кількість днів, впродовж яких затримано виплату індексації грошового забезпечення з 17.07.2019 (наступний день після звільнення) по 20.02.2024 - день, що передує дню проведення з позивачем повного розрахунку, коли йому була виплачена індексація грошового забезпечення) становить 1680 календарних днів. З урахуванням чинної з 19.07.2022 редакції частини першої статті 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, зокрема, за 181 календарний день.
10.4. Отже розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за шість місяців (181 календарні дні), за висновками суду першої інстанції, становить 44620,12 грн (246,52 грн х 181 дні).
10.5. Застосовуючи правові позиції викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу у розмірі 21912,94 грн (49,11% від 44620,12 грн), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.
11. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 520/7611/22 змінено з підстав та мотивів його прийняття.
12. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосування у цій справі актуальної позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2024 у справі № 120/10686/22, про застосування приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їхнього виникнення (станом на дату звільнення позивача та дату розрахунку з ним), тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
13. Отже, апеляційний суд виснував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21912,94 грн, втім враховуючи застосований при цьому судом першої інстанції підхід для його розрахунку в межах шестимісячного строку, колегія суддів вважала за необхідне змінити судове рішення в частині мотивів його прийняття.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
14. Не погодившись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Дяченко О.В., звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
14.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
14.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не застосували висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 26.01.2024 у справі                   № 160/14384/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 13.02.2024 у справі            № 380/10080/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 22.02.2024 у справі          № 560/831/23, від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 14.03.2024 у справі                № 560/6960/23, від 10.04.2024 у справі № 360/380/23, від 18.04.2024 у справі               № 380/4205/23, від 25.04.2024 у справі № 440/8467/23, від 25.04.2024 у справі              № 460/49364/22, від 30.04.2024 у справі № 560/6962/23, від 01.05.2024 у справі            № 140/16184/23, від 15.05.2024 у справі № 340/3077/21, від 23.05.2024 у справі            № 560/11616/23, від 23.05.2024 у справі № 260/1754/23, від 23.05.2024 у справі           № 580/9003/23, від 30.05.2024 у справі № 520/18807/23 щодо застосування статті 117 КЗпП України.
14.3. Скаржник переконує, що судами першої та апеляційної інстанцій при розрахунку суми середнього заробітку безпідставно обмежено період за який позивачу належна виплата шістьма місяцями та застосовано до розрахованої суми метод зменшення суми шляхом визначення частки заборгованості непередбаченим законодавством та висновками Верховного Суду.
14.4. На переконання скаржника суди попередніх інстанцій, усупереч зазначеним висновкам Верховного Суду, безпідставно застосували до спірних правовідносин редакцію статті 117 КЗпП України, яка не була чинною на момент звільнення позивача.
15. Ухвалою Суду від 09.09.2024 касаційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 01.10.2024 у справі відкрито касаційне провадження.
16. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 19.08.2024 по справі № 520/7611/22) доставлена в Електронний кабінет Покровської ВК 19.08.2024 о 19:11, а електронний документ (ухвала про відкриття касаційного провадження від 01.10.2024) - 01.10.2024 о 19:55, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
17. Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України відповідач не скористався, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
18. Ухвалою Суду від 06.10.2025 закінчено підготовчі дії у справі № 520/7611/22 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
19. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
20. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
21. Статтею 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
22. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
23. Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
24. Частиною другою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
25. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
25.1. «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
25.2. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
26. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на застосування судами першої та апеляційної інстанції статті 117 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 26.01.2024 у справі № 160/14384/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 13.02.2024 у справі № 380/10080/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23, від 10.04.2024 у справі № 360/380/23, від 18.04.2024 у справі № 380/4205/23, від 25.04.2024 у справі № 440/8467/23, від 25.04.2024 у справі № 460/49364/22, від 30.04.2024 у справі № 560/6962/23, від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23, від 15.05.2024 у справі № 340/3077/21, від 23.05.2024 у справі № 560/11616/23, від 23.05.2024 у справі № 260/1754/23, від 23.05.2024 у справі № 580/9003/23, від 30.05.2024 у справі № 520/18807/23.
27. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій, Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
28. Спірні правовідносини склалися щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
29. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачу при звільненні зі служби 16.07.2019 не було виплачено індексацію грошового забезпечення. Таку індексацію присуджено судовими рішеннями у справах № 520/22058/21 та № 520/18788/23, які набрали законної сили та на виконання яких відповідачем здійснено відповідні виплати (30.08.2022, 16.06.2023 та 21.02.2024).
30. Отже, у цих правовідносинах періодом затримки розрахунку є 17.07.2019 - 20.02.2024.
31. Верховний Суд сформував усталений підхід у правозастосуванні статті 117 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
32. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
33. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
34. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачкою до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
35. Саме крізь призму указаного підходу, керуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц суди першої та апеляційної інстанцій і вирішили цей спір.
36. Проте Суд зауважує, що указаний підхід Великої Палати Верховного Суду до застосування статті 117 КЗпП України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин.
37. Як уже зазначалося, Законом № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
38. Таким чином, на час звільнення позивача зі служби, стаття 117 КЗпП України не передбачала жодного обмеження періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
39. Проте на час проведення з позивачем повного розрахунку - 21.02.2024 та на день звернення до суду з цим позовом, стаття 117 КЗпП України передбачає обмеження щодо максимального строку затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком - у шість місяців.
40. Суди попередніх інстанцій під час вирішення цього спору керувалися приписами статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ.
41. Зокрема, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визначив суму, яка підлягає стягненню на користь позивача за 181 день (6 місяців) та, спираючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 30.11.2020 у справі              № 480/3105/19, визначив суму, яка підлягає відшкодуванню (21912,94 грн), застосовувавши принцип співмірності.
42. Однак наведений у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду підхід щодо критеріїв / способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
43. Водночас в цьому спорі правовідносини охоплюють також період з 19.07.2022, який регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України та яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладену у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
44. Таким чином, період стягнення середнього заробітку у цій справі поділяється на дві частини до та після 19.07.2022, а саме: період з 17.07.2019 по 18.07.2022 - до якого підлягають урахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, та висновки Верховного Суду, які стосуються безпосередньо цієї статті у редакції, яка діяла до 19.07.2022; період з 19.07.2022 по 20.02.2024 - до якого підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив.
45. Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22.
46. У згаданій постанові у справі № 440/6856/22 Верховний Суд відступив від висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі                № 120/10686/22, у якій зроблено протилежний висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX. Отже правова позиція викладена у справі № 120/10686/22, на яку послався суд апеляційної інстанції змінивши мотиви рішення суду першої інстанції, не є релевантними до спірних правовідносин у зв`язку зі зміною правового регулювання положень статті 117 КЗпП України.
47. Отже, сума, яку постановили стягнути суди попередніх інстанцій, визначена без урахування наведеного, у зв`язку з чим висновки судів попередніх інстанцій щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, є помилковими.
48. Тож у межах цієї справи належить ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їхнє виконання підлягає встановленню, зокрема: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачці при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачці при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачці при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачці при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачці при звільненні виплат. А також належить ураховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівнику.
49. Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій вирішували справу без повного та всебічного з`ясування обставин в цій адміністративній справі.
50. Щодо доводів касаційної скарги про ігнорування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.03.2023 у справі               № 520/899/21, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 26.01.2024 у справі             № 160/14384/22, від 13.02.2024 у справі № 380/10080/22, від 15.05.2024 у справі           № 340/3077/21, в яких вказано про чітку формулу застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, то слід зазначити що у цих справах Судом враховувалися висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у повній мірі, оскільки не охоплюють період з 19.07.2022, який регулюється чинною редакцією статті 117 КЗпП України та яка передбачає обмеження виплат у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні шістьма місяцями.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
51. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
52. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
53. Таким чином, зважаючи на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
54. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в цій постанові і правильно застосувати, відповідно до встановлених обставин справи, до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
55. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Дяченко Олексій Володимирович, задовольнити частково.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 520/7611/22 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді | Л.О. Єресько В.М. Соколов   М.В. Білак