П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
9 жовтня  2025  року                                                                           місто Київ
                                                                                 справа № 761/7891/24
провадження №22-ц/824/7203/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони:
позивач -   Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»
відповідач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
 
розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
 
на  рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О.,
 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  лютому 2024 року позивач  ПрАТ «АК «Київводоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 ,  на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик», на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило. Відповідачі, в порушення умов Договору та вимог, що передбачені діючими  нормативно-правовими актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.07.2018  по 31.01.2024 послуг не виконали належним чином, внаслідок чого розмір заборгованості відповідачів за надані житлово-комунальні послуги складає у загальному розмірі 48 152, 51 грн. 
Також позивач відповідно до ст.625 ЦК України вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 460,28 грн. нарахованих за період з липня 2018 року по 31.01.2024.
Просив солідарно стягнути з відповідачів на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за надані послуги, 3% річних, інфляційних втрат в загальному розмірі 67068, 54 грн. та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 48 152, 51 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» витрати по оплаті судового збору у розмірі 853, 90 грн. та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 45,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ПрАТ «АК «Київводоканал» - Плясун О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні  позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове, яким солідарно стягнути з відповідачів 3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 15 460,28 грн..
 В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-I9", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 №928).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2022 року № 1423  вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№530-іх від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки вони не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення  виконання грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
Така позиція, висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суд) 4 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-й. 08 листопада 2019 року                          № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.
Вказує на те, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати,  нарахування яких передбачено от.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер та не є неустойкою (штрафом, пенею), положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги, - не поширюються на предмет розгляду цієї справи та відповідно не підлягають застосуванню.
Також зауважив, що 3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 460,28 грн. нараховані  позивачем лише за період з липня 2018 року по 31 січня  2022 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відзиви на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходили.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  8 жовтня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Представник позивача ПрАТ «АК «Київводоканал» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні  позовних вимог щодо стягнення з відповідачів  3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 460,28 грн..
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника позивача лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів  3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 460,28 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається. 
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо частини, яка не оскаржується, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов до наступного.
Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі ПрАТ «АК «Київводоканал». Товариство або позивач), як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - договір).
Відповідачі отримували послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «Київводоканал» не надходило жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачами, у останніх виникла заборгованість по сплаті  житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.07.2018 по 31.12.2024. Розмір заборгованості відповідачів за надані житлово-комунальні послуги складає: - 46 960,65 грн. заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; - 86, 94 грн. заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; - 1 104,92 грн. заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає 48 152,51 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення  позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надаються ПрАТ «АК «Київодоканал»,  свої зобов`язання не виконують, оплату за отримані послуги не здійснюють, у зв`язку з чим  утворилась заборгованість в сумі 48 152,51 грн. 
Відмовляючи  у стягненні з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, нарахування яких передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, суд  виходив із  норм  Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за цей період, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.
Суд зазначив, що з розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних вбачається, що позивачем не були враховані положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», не враховано п. 12, 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України.
Враховуючи вимоги п. 12, 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України вважав, що підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у розмірі 3 455,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15 460,28 грн. відсутні.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Предметом регулювання Закону України "Про житлово-комунальні послуги, як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року,  є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до положень ст. 322 ЦК України  власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відсутність договору не звільняє споживача житлово-комунальних послуг від їх оплати.
Відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника оплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, обов`язок споживача житлово-комунальних послуг оплачувати їх вартість особі, яка їх надає, є грошовим зобов`язанням.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач , окрім заборгованості за житлово-комунальні послуги, просив стягнути 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості на підставі ст.625 ЦК України за весь період з 2018 року по 31 січня 2022 року.
Встановивши, що відповідачі порушили грошове зобов`язання щодо оплати у встановлений законом строк  наданих   позивачем комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з боржників 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, враховуючи період, за який вони підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення
На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, відповідно до приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).
Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 8 листопада 2019 року                      № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18.
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з липня 2018 року по 31 січня 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено  Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Суд першої інстанції неправильно витлумачивши норми  Закону України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», дійшов  помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з липня 2018 року по  31 січня 2022 року ( саме за такий період позивач розраховував  інфляційні втрати та три відсотки річних).
За розрахунком позивача інфляційна складова боргу  відповідачів станом на 31 січня 2022 року за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення становить 15460,28 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми  заборгованості відповідачів станом на 31 січня 2022 року за послуги з  централізованого постачання холодної води та водовідведення становить 3455,75 грн. (а.с.18-19).
Інфляційні втрати та три відсотки річних від суми заборгованості, яка  утворилася  за період з липня 2018 року по 31 січня 2022 року , позивачем розраховані правильно.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь ПрАТ «АК «Київодоканал»  3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 460,28 грн., підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення таких вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь ПрАТ «АК «Київодоканал» підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги в сумі 4542 грн. в рівних частках, по 1514  грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних  вимог, та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 3% річних в сумі 3455,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 15 460,28 грн. за період з липня 2018 року по 31 січня 2022 року.
Стягнути з    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір у розмірі 4542 грн. в рівних частках, по 1514  грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення  оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                               А.М. Стрижеус