справа № 758/4822/25                                          головуючий у суді І інстанції Войтенко Т.В.
провадження № 22-ц/824/10351/2025   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 вересня 2025 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала до Подільського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просила:
вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт житлової нерухомості, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_2 , та заборонити до набрання чинності рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо об`єкта житлової нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я власника ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви посилалася на те, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнати у судовому порядку спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що зареєстрована 26 жовтня 2020 року на ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, який зареєстрований в реєстрі за №1690, посвідчений Приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєвою О.Ф.
З позиції заявниці є підстави вважати, що квартира АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, може бути відчужена без згоди позивача на користь третіх осіб. Окрім цього, відповідач повідомляв позивачу про його наміри продати спірну квартиру і залишити позивача без права на її частку у спірному нерухомому об`єкті.
Відтак, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 11 квітня 2025 року подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу  Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року, а заяву про забезпечення позову задовольнити.
Підтримавши доводи заяви про забезпечення позову, вказала на хибність висновків суду першої інстанції щодо недоведення заявницею можливості відчуження спільного майна. ОСОБА_2 неодноразово після розірвання шлюбу повідомляв заявницю про намір продати квартиру та залишити ОСОБА_1 без права на частку у спірній квартирі.
Вважає, зазначивши, що не доведено порушення права саме заявника, суд першої інстанції помилково досліджував питання щодо доведеності порушеного права позивача під час вирішення питання про забезпечення позову.
Додатково вказала, що 09 квітня 2025 року звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (справа №758/4822/25, головуюча суддя Войтенко Т.В.).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2005 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Хуторненко Ігор Миколайович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником, що його права можуть бути порушені, у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Сам намір позивача звернутися до суду не є підставою для забезпечення позову та не підтверджує намірів відповідача не визнавати прав позивача на майно, набуте у шлюбі, адже матеріали заяви про забезпечення позову не містять відомостей про вжиття будь-яких заходів досудового врегулювання спору та наявність спору.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, не повністю дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Встановлено, що предметом майбутнього позову між сторонами є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2 .
Колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову не врахував характер спірних правовідносин. Адже, спір про поділ майна подружжя передбачає наявність такого майна в натурі під час розгляду справи і до її завершення. Поряд з цим, сімейне законодавство встановлює презумпцію спільності майна подружжя і її спростування здійснюється в ході судового розгляду. 
При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Накладення арешту на майно, яке є предметом спору, у даному випадку має на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості його виконання.
Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру підтверджується наявними в матеріалах справи копією відповідного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 жовтня 2020  року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєвою О.Ф. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
За таких умов, надання ОСОБА_1 доказів щодо доведення нічим не обмеженого права відповідача як титульного володільця майна в будь-який момент розпорядитися ним призведе до застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування.
Отже, висновки суду першої інстанції щодо обов`язку заявниці додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення майбутнього позову, є неприйнятними та порушують баланс інтересів сторін.
Разом з тим, таке втручання держави у право на мирне  володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні  можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.
При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав власника оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.
Поряд з цим, є неконкретизованим і таким, що може істотно обмежити правомочності титульного власника, зокрема, щодо користування спірним майном, запропонований заявницею захід забезпечення позову у вигляді заборони до набрання чинності рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо об`єкта житлової нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини справи, постановив оскаржувану ухвалу без додержання норм процесуального права, що мають значення для справи.
Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
З огляду на наведене, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про  часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.
Ураховуючи, що Київський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції (щодо забезпечення позову), а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на даній стадії судового провадження.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна: 2202693480000).
В іншій частині вимог заяви - відмовити.
Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Інформація про боржника: ОСОБА_2 , зареєстрованиц за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Постанова апеляційного суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Постанова апеляційного суду про забезпечення позову дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                             О.Ф. Лапчевська
 
                   Г.І. Мостова