П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8631/24	
          
          Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.
                                                                                 Дата і місце ухвалення 16.01.2025р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Єщенка О.В.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо не здійснення реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 01.08.2023р.
зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області здійснити реєстрацію суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 01.08.2023 шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області посилалось на те, що заява позивача про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.07.2023 №140423171734 надійшла в електронному вигляді до контролюючого органу від державного реєстратора. В свою чергу, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється в результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації (п.299.6 ст.299 Кодексу).
Апелянт посилався на те, що згідно з податковою інформацією, яка зберігається в базах даних контролюючого органу станом на 20.07.2023 за позивачем рахувався податковий борг у сумі - 2500,00 грн. по єдиному податку з фізичних осіб ( код бюджету 18050400). 
Як зазначив апелянт, відповідно до п.299.5 ст.299 Податкового кодексу України, 20.07.2023 року Центральною ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області позивачу було направлено лист - вмотивовану відмову в реєстрації платника єдиного податку за №17861/6/14-29-50-05-02. Між тим, позивач 08.08.2023 року сплатив кошти у рахунок погашення податкового боргу по єдиному податку у сумі 2500,00 грн., 12.08.2023-670 грн., 01.09.2023-670 грн., 30.09.2023-670 грн.+пеню в сумі 64,32 грн., 07.11.2023 – 670 грн., 26.12.2023 – 670 грн, 04.01.2024 - 710 грн., 22.01.204 - 710 грн., 01.04.2024 - 710 грн., 06.05.2024 – 710 грн. 
З огляду на викладене апелянт вважає, що використовуючи електронний кабінет платника податку позивач був усвідомлений в взаєморозрахунках та актуалізації свого стану як платника податків. При цьому позивач після погашення податкового боргу, не скористався правом на подання заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування, відповідно до пп.298.1.3 п.298.1 ст.298 Кодексу. 
Також апелянт зазначив, що згідно баз даних станом на 26.09.2024 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 25,16 грн. 
Зважаючи на викладене апелянт вважає, що Головне управління діяло у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року по справі №400/8631/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені адміністративного позову.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2023 року ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації в якості фізичної особи-підприємця державному реєстратору Костянтинівської сільської ради були подані: 1) заява про обрання спрощеної системи оподаткування (2 група , ставка 10%); 2) заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем.
20.07.2023 року позивача зареєстровано фізичною особою-підприємцем та взято на облік як платника податків 20.07.2023р. у Головному управління ДПС у Миколаївської області, Державної податкової інспекції у м. Миколаєві (Заводський район), що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2023р. №591580944096.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі підтверджує, що заява позивача про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.07.2023 року №140423171734 надійшла в електронному вигляді до контролюючого органу від державного реєстратора 20.07.2023 року.
Звертаючись до суду з даною позовною заявою ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що будь-яких письмових відмов від Головного управління ДПС у Миколаївської області в реєстрації його платником єдиного податку, як це передбачено до п. 299.5 ст. 299 ПК України, він не отримував, а тому вважав, що він є платником єдиного податку (2 група) з дня державної реєстрації, відповідно до п. 299.4 ст. 299 ПК України.
З огляду на зазначене вище позивач протягом 2023 року - 2024 року, вважаючи що він є платником єдиного податку 2 групи (ставка 10%), здійснював перерахування єдиного податку, у сумі і строки, встановлені ст. 293, п. 295.1 ст. 295 ПК України для платників єдиного податку 2 групи та подавав до податкового органу відповідну звітність, у порядку та у строки, встановлені п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 , п. 296.2 ст. 296 ПК України також для платників єдиного податку 2 групи.
Як зазначає позивач, починаючи з дати державної реєстрації його фізичною особою-підприємцем 20.07.2023р. та подачі відомостей про обрання системи оподаткування: спрощеної системи оподаткування з 01.08.2023р., друга група, ставка єдиного податку 10%, позивач перерахував єдиний податок: 12.08.2023 р. – 670 грн за серпень 2023р., 01.09.1023р. – 670 грн за вересень 2023р., 30.09.2023р. – 670,00 грн та 64,00 грн за жовтень 2023р., 07.11.1023р. – 670,00 грн за листопад 2023р., 26.12.2023р. – 670 грн за грудень 2023р., 04.01.2024р. – 710,00 грн за січень 2024 року, 22.01.2024р. – 710 грн. за лютий 2024 року, 01.04.2024р. – 710 грн за березень 2024р., 06.05.2024р. – 710 грн за квітень 2024р., у підтвердження чого позивач надав  банківські виписки по рахунку НОМЕР_1 за період 01.08.2023р. по30.06.2024р.
Крім того 04.01.2024 року позивачем була подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2023р., яка прийнята відповідачем 05.01.2024, про що свідчить квитанції №2 від 05.01.2024.
20.05.2024 року позивач через особистий кабінет платника податків, розташований на сайті ДПС України, направив до Головного управління ДПС у Миколаївської області, Державної податкової інспекції у м. Миколаєві (Заводський район) Запит про отримання витягу з реєстру платників єдиного податку, що підтверджується квитанцією №2 від 20.05.2024р.
24.06.2024 року позивач у особистому електронному кабінеті отримав лист Головного управління ДПС у Миколаївської області від 24.06.2024р., в якому його повідомлено про те, що у зв`язку з тим, що за ним рахувався податковий борг у сумі 2500,00 грн, йому було відмовлено в реєстрації платником єдиного податку, про що, за твердженням відповідача, йому була направлена відмова листом від 20.07.2023р. за №17861/6/14-29-50-05-02.
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо не здійснення реєстрації його як платника єдиного податку другої групи з 01.08.2023р., фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Головне управління ДПС у Миколаївській області посилалось на те, що заява позивача про реєстрацію його як платника єдиного податку другої групи з 01.08.2023р. була розглянута контролюючим органом та у відповідності до п.299.5 ст.299 ПК України, листом від 20.07.2023 року за №17861/6/14-29-50-05-02 позивачу повідомлено про відмову в реєстрації платника єдиного податку у зв`язку із наявністю податкового боргу у сумі - 2500,00 грн. по єдиному податку з фізичних осіб.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не надав належних доказів наявності у позивача даного боргу станом на 20.07.2023р., узгодженості вказаного податкового боргу, як і не надав пояснень щодо підстав виникнення боргу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами існування у позивача непогашеного податкового зобов`язання або наявності податкового боргу, що існували станом на 20.07.2023р.
З огляду на викладене судом не було встановлено обставин, які б унеможливлювали реєстрацію позивача платником єдиного податку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:
Згідно п. 291.2 ст. 292 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
За положеннями п. 291.3 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.
До другої групи відносяться фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;
За нормами п. 298.1 ст. 298 ПК України, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.
Так, відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.
Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:
1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги";
4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Згідно підпункту 298.1.2 пункту 298.1 статті 298 ПК України, зареєстровані в установленому порядку фізичні особи-підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.
За положеннями п. 299.1 ст. 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку (п. 299.2 ст.299 ПК України).
Згідно п. 299.3 ст.299 ПК України, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Відповідно до п. 299.4 ст.299 ПК України, у випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом від державного реєстратора електронної копії заяви, виготовленої шляхом сканування, одночасно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, якщо така заява додана до реєстраційної картки.
У разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку (п. 299.5 ст.299 ПК України).
Згідно п. 299.6 ст.299 ПК України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем у період з 04.04.2019р. по 07.02.2022р. На підставі заяви позивача його діяльність, як фізичної особи – підприємця була припинена 07.02.2022р.
Заяву про проведення державної реєстрації в якості фізичної особи-підприємця було подано ФОП ОСОБА_1 20.07.2023 року. 
Тобто на момент подачі заяви про реєстрацію платником єдиного податку, позивач не являвся суб`єктом господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку.
В свою чергу підставою для відмови у реєстрації позивача платником єдиного податку 2 групи, відповідач вказує на наявність у нього на момент подачі відповідної заяви податкового боргу з єдиного податку  єдиного податку з фізичних осіб в сумі 2500,00 грн. 
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач не надав належних доказів у підтвердження дійсної наявності у позивача даного боргу станом на 20.07.2023р., а також взагалі відомостей про дату та підстави виникнення такого боргу, доказів його узгодженості.
Більш того, відповідач стверджує про повідомлення позивача про відмову у реєстрації його платником єдиного податку 2 групи та про підстави такої відмови, однак при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення позивачу листа від 20.07.2023р. №17861/6/14-29-50-05-02, у спосіб, визначений Податковим кодексом України, зокрема, статтею 42 ПК України. Таких доказів апелянт не надав і до суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Важливою складовою досягнення завдання адміністративного судочинства є доказування, яке спрямоване, у першу чергу, на встановлення дійсних обставин у справі, зокрема, на встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування у спорі покладається саме на відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень.
Таким чином суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідачем не доведено наявності обставин, які б унеможливлювали реєстрацію позивача платником єдиного податку, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                          О.В. Єщенко 

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук