ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8616/25 Справа № 216/2774/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Моторним (транспортним) страховим бюро України на додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Чирський Г.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У квітні 2024року Моторне (транспортне) страхове бюро України подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення сплаченого майнового відшкодування у розмірі 131 432,95грн.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 16 грудня 2021року, о 13.30год, у м. Кривий Ріг по вулиці Алмазна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував  ОСОБА_1 , та транспортного засобу Audi, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року по справі № 216/390/22 відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КупАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 130 000,00грн, а також поніс витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1 432,95грн.
10 жовтня 2024року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення, яким позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено та стягнуто з ОСОБА_1  на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 131 432,95грн та сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00грн.
12 грудня 2024року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду по справі №216/2774/24.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2025року заяву ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024року скасовано.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2025року у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача понесені судові витрати в вигляді витрат зі сплати судового збору у розмірі 605,60грн.
12 травня 2025року представник відповідача — адвокат Ващенко О.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій виклав вимогу про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн. У заяві зазначено, що стороною відповідача долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 31/10/2-24 від 31 жовтня 2024 року, відповідно до якого вартість послуг по підготовці справи до розгляду та її ведення склала 12 000,00грн, та долучено акт здавання-приймання послуг за договором від 28 квітня 2025року з переліком послуг, вартістю та витраченим часом на їх виконання. 
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2025року у справі ухвалено додаткове рішення. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходив з їх обґрунтованості та доведеності, врахував конкретні обставини даної справи, включаючи час її розгляду, ефективність результату, реальність адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
10 липня 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2025року.
В апеляційній скарзі позивач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування додаткового рішення та відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, не врахував, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не додано акт виконаних робіт, який би містив деталізований опис робіт (послуг), наданих адвокатом, та витрачений адвокатом на відповідні види робіт час. 
Вважав, що надання правничої допомоги адвокатом зводилось до участі в судових засіданнях та озвучення доводів, викладених відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін через те, що обставини, якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги, є необґрунтованими, доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного заперечення підтверджених витрат та не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2025року було витребувано з Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №216/2774/24; та 18 серпня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі. 
25 вересня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1620год 18 листопада 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка додаткового рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та доведеними, врахував конкретні обставини даної справи, включаючи час її розгляду, ефективність результату, реальність адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012року Закону № 5076-VI, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, інші види правової допомоги – інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).
Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 надав: договір про надання правової допомоги №31/10/2-24 від 31 жовтня 2024року, укладений між адвокатом Ващенко О.М. та ОСОБА_1 ; акт здавання-приймання послуг від 28 квітня 2025року за договором №31/10/2-24 від 31 жовтня 2024 року про надання правової допомоги.
Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору про надання правової допомоги №31/10/2-24 від 31 жовтня 2024року розмір витрат на підготовку до справи та гонорару адвоката визначається сторонами у розмірі 7 000,00грн. Вартість представництва в суді визначається сторонами в розмірі 1 000,00грн.
При цьому, згідно з пунктом 2.3. вказаного договору про надання правової допомоги, у разі збільшення обсягу роботи адвоката сторони цього договору зобов`язуються переглянути розмір витрат на підготовку до справи та остаточного гонорару адвоката в бік збільшення.
У пунктах 3.1., 3.2. договору закріплено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання та припиняється датою прийняття рішення по справі судом першої інстанції. Припинення даного договору оформлюється актом здавання-приймання робіт (послуг), який погоджується клієнтом та підписується обома сторонами. 
Згідно з актом здавання-приймання послуг від 28 квітня 2025року за договором №31/10/2-24 від 31 жовтня 2024 року про надання правової допомоги адвокатом згідно з договором виконано, а клієнтом прийнято в повному обсязі послуги згідно переліку (зокрема, консультація, підготовка клопотань в рамках виконавчого провадження, підготовка заяви про перегляд заочного рішення, участь в судових засіданнях, підготовка та подання адвокатського запиту, відзиву на позовну заяву, клопотань про долучення доказів, заяви про поворот виконання рішення суду), вартість яких становить 12000,00грн, на які адвокатом витрачено часу 15 годин 30 хвилин. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано акту виконаних робіт з деталізованим описом наданих адвокатом робіт (послуг) та витраченим адвокатом часом на відповідні види робіт, колегія суддів до уваги не приймає та відхиляє як безпідставні.
Відповідач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Ващенко О., а отже не викликає сумнівів, що відповідачем ОСОБА_1 фактично здійснено витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема, критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00грн не є завищеними та є належним чином обґрунтованими.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відсутні підстави вважати, що підготовка заяви про перегляд заочного рішення була здійснена адвокатом, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки сам по собі факт підписання заяви про перегляд заочного рішення особисто відповідачем не свідчить про те, що вказану заяву підготував особисто відповідач. Заява про перегляд заочного рішення була подана до суду у грудні 2024 року, тобто вже після укладення відповідачем договору про надання правової допомоги з адвокатом Ващенко О.М. Крім того, адвокат Ващенко О.М. як представник відповідача Кривко О.В. приймав участь в судових засіданнях, як під час розгляду судом заяви відповідача про перегляд заочного рішення, так і після скасування судом першої інстанції заочного рішення від 10 жовтня 2024року. 
Крім того, не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги про те, що фактично надання правової допомоги зводилось лише до участі представника відповідача в судових засіданнях, оскільки в матеріалах справи містяться, серед іншого, докази того, що саме адвокат Ващенко О.М. подавав до суду відзив відповідача на позовну заяву, два клопотання про долучення доказів, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про поворот виконання рішення суду.
       Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витраченого ним часу на надання відповідачу правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення справи для сторін, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн, надану в суді першої інстанції, що є обґрунтованим та не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.
       Тож, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом. 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскільки рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2025року у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України було відмовлено, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій сторони.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2025року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 листопада 2025року.

Судді: