Номер провадження: 33/813/1946/25
Номер справи місцевого суду: 491/812/25 
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №432141, 23 серпня 2025 року о 18 годині 21 хвилина ОСОБА_1 в с. Ананьїв Подільського району Одеської області на автомобільній дорозі Р71 керував автомобілем марки «Москвич 2140», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тесту за допомогою приладу «ALCOTEST Drager 6820» №983 від 23 серпня 2025 року, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.. 
Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок на користь держави. 
Не погодившись з вищевказаною постановою суду, 12.09.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі та його захисника, належних судових викликів або будь-яких повідомлень про дату розгляду справи не отримував. Суддею було поверхнево та формально розглянуто справу, надано перевагу стороні обвинувачення. Копія протоколу не була вручена поліцейськими, в протоколі не зазначені свідки, але письмові пояснення свідків містяться в матеріалах справах, які є ідентичними та написані поліцейськими. Відомості про наявність діючого посвідчення водія також відсутні, лише міститься ксерокопія посвідчення складена російською мовою, не засвідчена належним чином та джерело походження невідоме. Судом при призначені покарання у виді позбавлення права керування, не з`ясовано факт отримання посвідчення водія. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 дотримався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №432141 від 23.08.2025 (а.с. 5);
- роздрукованим чеком «Alcotest Drager», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 1,57% (а.с. 4);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6);
- поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких останній зазначив, що 22.08.2025 на 23.08.2025 з 23:00 год. знаходився вдома. В цей час почав взловживати спиртні напої, а саме пиво Зіберт (алкогольне) біля 2 літрів. 23.08.2025 рухався на автодорозі Р-71 м. Ананьїв – с. В.Боярка, та в цей час було зупинено співробітниками поліції за порушення ПДР та при спілкуванні почули різкий запах алкоголю з порожнини рота та запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою драгера на місці зупинки або в Ананьївській міській лікарні, на що останній погодився на місці зупинки т/з. Результат позитивний, а саме – 1,57 %. (а.с. 9)
- поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до якого 23.08.2025 біля 18:20 разом з працівниками поліції перебували на блок-посту, який був розташований на автодорозі Р-71 сполучення м. Ананьїв – с. Малі Боярки, в даний час зі сторони м. Ананьїв їхав автомобіль Москвич синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого вів себе підозріло, то зупинився то почав рух, потім знову зупинився потім почав рух, під`їхавши до блок посту, водія було зупинено для перевірки документів, під час бесіди з водієм ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, водію було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, після якого було виявлено, що водій був в нетверезому стані.
- відеозаписами події зафіксованої на боді камеру 1926 (а.с. 12,13).
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2025 року та порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Як встановлено матеріалами справи, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння здійснювався за допомогою спеціального технічного засобу алкотест «Alcotest Drager». Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки чека «Alcotest Drager» 6820, тест №983, результат тестування на алкоголь в організмі ОСОБА_1 склав 1,57%. Будь-яких доказів на спростування зазначеного результату апелянтом надано не було. Більш того, ОСОБА_1 погодився з таким результатом, про що свідчить його особистий підпис в акті огляду на стан сп`яніння та протоколі. Відеозапис, який наявний в матеріалах справи також містить фрагмент, з якого вбачається, що він підтвердив, що вживав вчора пиво. 
Відтак, факт перебування ОСОБА_1 23.08.2025 о 18 год. 21 хв. в стані алкогольного сп`яніння є доведений належними та допустимими доказами.
Неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено факту отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, та що вказані обставини не були враховані при призначені покарання у виді позбавлення права керування, з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог п. 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Каральна мета такого додаткового стягнення досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу обов`язків за ухилення від відбування додаткового стягнення.
З урахуванням зазначеного і судової практики, що склалась упродовж останнього часу, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
При цьому об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Обґрунтовуючи доводи, наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису події вбачається, що у ОСОБА_1 було вилучено водійське посвідчення, копія якого наявна в матеріалах справи.
Та навіть за обставин відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, вказане не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).
За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.
Крім того, відеофіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі. 
Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається, що під час того, як працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , останній знаходився в транспортного засобу Москвич 2140», державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_1 на протязі всього часу не заперечував факт керування транспортним засобом.
Посилання апелянта на те, що в протоколі не зазначено свідків, не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Відомості, які викладені у письмових поясненнях свідків, узгоджуються із обставинами справи, які зазначені в протоколі, будь яких розбіжностей щодо обставин, які мали місце 23.08.2025 викладених в поясненнях та протоколі не вбачається, та порушень в цій частині апеляційний суд також не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає їх неспроможними.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Отже, у разі належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.
Доводи апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 підставою звільнення від відповідальності бути не можуть, та нормами КУпАП неповідомлення особи про час та місце розгляду справи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1  була надана можливість щодо реалізації своїх процесуальних прав в апеляційному суді.
Жодних інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Отже, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).
Порушень норм процесуального або матеріального права не встановлено під час апеляційного перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст.7, 294 КУпАП, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя 
Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова