ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2025 р.           Справа№ 910/16218/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"  на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі №910/16218/24 (суддя Демидов В.О.) за позовом Акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО" до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" про стягнення 78 744,02 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" з вимогою про відшкодування шкоди в порядку суброгації у сумі 78 744,02 грн.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі №910/16218/24  позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 78   744 (сімдесят вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн 02 коп. та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм  автомобіля Lexus LX450, д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність власника якого  на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ".
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі №910/16218/24   скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що фактичний розмір витрат на відновлювальний ремонт не може підтверджуватися документами СТО та вказує, що розмір завданого збитку повинен визначатися виключно звітом про оцінку майна.
Також, скаржник вказує, що сума ПДВ підлягає вирахуванню.
До апеляційної скарги апелянтом надано додаткові докази, а саме: платіжна інструкція від 21.01.2025, розрахунок суми страхового відшкодування від 21.01.2025, страховий акт від 21.01.2025, ремонтна калькуляція від 20.01.2025, розрахунок фактичного зносу автомобіля. 
Колегією суддів наведені докази не приймаються, з огляду на наступне.
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Відповідач не подав до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву разом з відповідними доказами, які були надані лише в апеляційній інстанції.
При цьому, Суд враховує отримання відповідачем ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального  документа до електронного кабінету особи.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідач не довів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, жодних доводів в апеляційній скарзі щодо цього не навів.
Враховуючи наведене, надані скаржником додаткові докази не приймаються колегією суддів та справа переглядається без їх врахування.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
26.03.2021 року між ТОВ “ІЛТА” (страхувальник) та Акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО" (страховик) був укладений Договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250529761.21 (надалі – Договір добровільного страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску.
08.01.2022 р. о 09:45 у м. Києві по проспекту Перемоги, буд.123 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Lexus LX450, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN GOLF VARIANT, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пп. “б” п. 2.3 та п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі – ПДР), за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/2807/22 від 12.04.2022, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування, наряду - замовлення (має юридичну силу акту виконаних робіт) №ЗПП122995/Н0000001797 на суму 81744,02 грн без ПДВ, страхового акту №4831530 від 25.05.2022 розмір страхового відшкодування становить 81744,02 грн. 
Між Страховиком та Страхувальником проведено Акт взаємозаліку за вирахуванням франшизи – 3 000,00грн на підставі рахунку №ЗПП122995 ТОВ “ІЛТА” з огляду на що страхове відшкодування по спірному ДТП складає 78 744 грн. 02 коп. 
У відповідності до акту взаємозаліку (узгодження) виплат страхового відшкодування і страхових платежів №102 від 25.05.2022 укладеного між Страховиком та Страхувальником сторони вирішили провести зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 216  542,48 грн. в яку включено зокрема страхове відшкодування по спірному ДТП на суму 78   744,02 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Lexus LX450, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП була застрахована у відповідача за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР204923804.
Позивач звернувся до страховика винної особи – ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" з даним позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 78 744,02 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі  у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом цього Закону (статті 9, 22, 28- 30,  36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Lexus LX450, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР204923804, зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну – 130 000,00 грн, франшизи – 0 грн.
Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Спеціальні норми    Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність    Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"    покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, у даному випадку позивач  виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно із сумою, яка вказана у наряді - замовленні (має юридичну силу акту виконаних робіт) №ЗПП122995/Н0000001797 на суму 81744,02 грн без ПДВ.
Норма ч.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до    Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Враховуючи, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.
Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №911/482/17.
Відтак, визначення позивачем вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі наряду - замовлення (має юридичну силу акту виконаних робіт) на суму 81744,02 грн без ПДВ є правомірним. 
В свою чергу, надана апелянтом лише на стадії апеляційного провадження  ремонтна калькуляція, не приймається апеляційним господарським судом, оскільки, як вже вказано вище, скаржник не довів неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції. 
Стосовно доводів апелянта про необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу, Суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 29 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вказано, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Оскільки відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_2 , роком його випуску є 2015 рік, підстави для застосування значення коефіцієнта фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту вказаного ТЗ відсутні.
Стосовно доводів апелянта про необхідність зменшення суми страхового відшкодування, що підлягала виплаті  на суму  ПДВ, слід зазначити наступне.
Згідно абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. 
Отже,  вирішальним для визначення, чи підлягає перерахуванню у складі страхового відшкодування сума ПДВ, мають значення обставини фактично проведеного відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи та обставини отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ.
Таким чином, судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Нарядом - замовленням (має юридичну силу акту виконаних робіт) підтверджується виконання робіт по ремонту пошкодженого ТЗ, при цьому, визначена в цьому наряді сума не містить у своєму складі ПДВ.
Отже, вказані доводи скаржника відхиляються колегією суддів.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 78 744 грн. 02 коп. обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі №910/16218/24 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника –  відповідача   у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова  складена: 11.09.2025 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко