ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/1342/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (суддя Сагун А.В.) в справі № 340/1342/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати йому допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки;
зобов`язання нарахувати та виплатити йому допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки.          
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Звертає увагу, що відповідачем не направлявся йому відзив на позовну заяву, відповідачем до відзиву не долучено доказів, чим позбавлено його права на спростування доводів відповідача та надати відповідні докази. 
Доводи відповідача про те, що він не звертався із відповідними рапортами для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024 роки, є неправильними, стверджує, що звертався до відповідача із відповідними рапортами, про виплату всіх передбачених компенсацій, на підтвердження чого надано скріншоти листування із секретарем військової частини, оскільки він перебував на лікарняному та не міг фізично подати рапорт. Вказані рапорти повинні міститись в особовій справі, яка знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 20.08.2021 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 №318 (по стройовій частині) позивача звільнено та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не виплачена.
Допомогу на оздоровлення за 2024 рік виплатити.
Відповідно до довідки про доходи №10/6/78 від 07.03.2025 ОСОБА_1 виплачена допомога на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 10 208,70 грн., за 2023 рік у розмірі 21 329,25 грн. та допомога на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 21 329,25 грн.
Врахувавши, що позивач із  рапортом щодо виплати йому допомоги на оздоровлення за 2022 рік до командира військової частини НОМЕР_1 не звертався, як й не звертався із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024 рік, позивачем не надано доказів подання відповідачу рапортів на отримання допомоги на оздоровлення за 2022 рік та отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024 рік, не надано доказів звернення до відповідача щодо вказаних виплат після звільнення позивача з військової служби, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Суд визнає приведені висновки не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частин НОМЕР_1 з 2021 року.  
ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 листопада 2024 року №318 (по стройовій частині) звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Наказ містить інформацію про те, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не виплачена.
Також цим наказом передбачена виплата допомоги на оздоровлення за 2024 рік.
Відповідно до довідки про доходи №10/6/78 від 07 березня 2025 року ОСОБА_1 виплачена допомога на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 10 208,70 грн, за 2023 рік у розмірі 21 329,25 грн, допомога на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 21 329,25 грн.
Спірним в цій справі є питання наявності підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами 1 та 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 794) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.
Підпунктом 3 пункту 5 постанови №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, крім іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок № 260). 
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пункт 7 розділу XXIV Порядку №260 визначає, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу XXIV Порядку №260).
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі поданої військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем проходження військової служби у порядку, встановленому рішенням Міністра оборони України. 
Позивач в межах цієї справи ставить питання про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки.          
Єдиною підставою, за якою відповідач заперечує проти позову, є відсутність факту подання рапортів про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
З такою позицією відповідача погодився суд першої інстанції.
Суд визнає таку позицію суду першої інстанції помилковою, позаяк судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.  
Позивачем до апеляційної скарги додано докази (фотокопії рапортів) звернення 09 жовтня 2024 року до командира військової частини із рапортами про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань 2022-2024 року.   
Суд зауважує, що ці докази не надавались позивачем до суду першої інстанції.
За твердженнями позивача ним не отримано відзиву на позовну заяву, тому він не міг спростувати доводи відповідача про неподання позивачем рапортів.
Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем відзиву на позову заяву, при цьому позивач не має електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. 
Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 
Отже, суд першої інстанції, погодившись із позицією відповідача про неподання позивачем рапортів на виплату цього виду допомоги, за умови відсутності доказів отримання позивачем відзиву на позовну заяву, не запропонував позивачу надати відповідні докази звернення до відповідача з питання виплати допомоги.
Тому суд доходить до висновку, що судом першої інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи в цій частині позовних вимог.
Частинами першою, третьою-четвертою статті 308 КАС України установлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зважаючи на наведені вище обставини, суд приймає докази, додані позивачем до апеляційної скарги.
Враховуючи доведеність поданими позивачем до апеляційної скарги доказами факту подання позивачем рапортів про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022-2024 роки, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати цієї допомоги через неподання рапортів.
Зважаючи на те, що позивачем 09 жовтня 2024 року подано відповідні рапорти, а позиція відповідача щодо правомірності невиплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022-2024 роки ґрунтується виключно на відсутності таких рапортів, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Відповідно, суд доходить до висновку про доведеність наявності у відповідача підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022-2024 роках та про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Стосовно виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки суд зазначає наступне.
Виплата грошової допомоги для оздоровлення встановлена розділом XXIII Порядку №260, пунктами 1 та 2 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Відтак, грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини.
При цьому грошова допомога на оздоровлення може надаватися військовослужбовцю без вибуття у відпустку. Саме в такому випадку грошова допомога на оздоровлення надається за рапортом військовослужбовця протягом поточного року.
Крім того, Порядком № 260 чітко визначається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримав її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Такий наказ є підставою для нарахування грошової допомоги фінансовим органом військової частини.
В цьому випадку відповідач, виключивши позивача зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення 06 листопада 2024 року на підставі наказу від 06 листопада 2024 року №318, не виплатив йому грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, хоча повинен це зробити на виконання вимог пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260, адже цим наказом передбачена виплата допомоги на оздоровлення тільки за 2024 рік.
Також суд зауважує, що відповідно до довідки про доходи від 07 березня 2025 року № 10/6/78 (а.с. 37-38) позивачу у грудні 2023 року виплачена допомога на оздоровлення за 2023 рік у розмірі 21 329,25 грн, а у листопаді 2024 року виплачена допомога на оздоровлення за 2024 рік в розмірі 21 329,25 грн.
Відтак, відповідач при звільненні позивача з військової служби мав також виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2022 рік.
Невиплата допомоги на оздоровлення за 2022 рік дає підстави для висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, які стосуються невиплати допомоги на оздоровлення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року в справі № 340/1342/25 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року в справі № 340/1342/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити у справі № 340/1342/25 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2022 рік та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) допомогу на оздоровлення за 2022 ріки та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки.          
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 23 вересня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов