ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  918/1061/24(450/2332/24) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.,
за участі секретаря судового засідання  Громак В.О.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача -  не з`явився,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - Барда Ю.М., адвокат (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,
представник відповідача - Луцюк О.І., адвокат (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),
розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу
ОСОБА_2 ,
на рішення Господарського суду Рівненської області
від 10.03.2025
у складі судді Марач В.В.
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 26.05.2025
у складі колегії суддів: Саврій В.А. (головуючий), Коломис В.В., Грязнов В.В., 

у справі № 450/2332/24 за позовом
ОСОБА_1 
до відповідачів: 
ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 
про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру

за зустрічним позовом
ОСОБА_3 
до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 ,
про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири
у межах справи № 918/1061/24
про неплатоспроможність ОСОБА_3 . 

ВСТАНОВИВ: 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.12.2024 відкрито провадження у справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 . 

2. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.01.2025 року постановлено передати цивільну справу № 450/2332/24 (провадження №2/450/1468/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

3. Позивачка - ОСОБА_1 , обґрунтовує заявлені вимоги тим, що будівництво багатоквартирного житлового будинку відбулося за її кошти та кошти інших фізичних осіб, які були залучені ОСОБА_2 за схожими договорами. Відтак вважає, що вона разом з іншими фізичними особами виступали інвесторами вищевказаного будівництва, а тому набула у власність майнові права на квартиру за рахунок інвестованих коштів.

4. Позивачка просила суд визнати удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири, що укладений 31.08.2023 між нею та ОСОБА_2 , визнати, що 31.08.2023 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав та визнати за нею майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

5. Вимоги зустрічного позову - ОСОБА_3  обґрунтовані тим, що договір простого товариства на дату укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири був припинений в силу закінчення його строку.

6. За наслідками припинення договору простого товариства усі без виключення права на об`єкт будівництва перейшли до ОСОБА_3 , а будь-які права, обов`язки та повноваження ОСОБА_2 з 12.10.2022 вважаються припиненими.

7. За наведеного вважає, що ОСОБА_2 укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2023 не мав права розпорядження нею, що на його думку є безумовною підставою для визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним.

8. Відчуження майнових прав на квартири, що належать позивачу за зустрічним позовом, вважає порушенням його прав, що зумовлює необхідність їх захисту у спосіб визнання недійсним оспорюваного договору. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025  у справі №918/1061/24(450/2332/24) відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову. Судові витрати за первісним позовом покладено на позивача - ОСОБА_1 . 

10. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.08.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., зареєстрований у реєстрі за №8796.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1   211 грн 20 коп. судового збору.

11. Рішення, в частині задоволення зустрічного позову, мотивоване тим, що ОСОБА_2 , не маючи майнових прав на об`єкт будівництва по АДРЕСА_2 , не будучи уповноваженою особою, не міг після 12 жовтня 2022 року укладати інвестиційні договори, в тому числі спірний договір у даній справі.

12. Посилання на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду від 28.08.2024 та ухвалу Судової плати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 10.09.2024 у справі №461/6230/24, як на доказ правомірності дій ОСОБА_2 після 12.10.2022, не приймається до уваги, оскільки відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду має тільки обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

13. Крім цього, умови договору простого товариства не передбачали такої мети спільної діяльності як продаж збудованих та прийнятих в експлуатацію квартир в об`єкті будівництва по АДРЕСА_2 .

14. Основною метою договору простого товариства, відповідно до пункту 1, було будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 в порядку передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень.

15. Будь-які докази на підтвердження, що отримані ОСОБА_2 кошти за попереднім договором були використані для будівництва багатоквартирного будинку в матеріалах справи відсутні.

16. Аналіз договору простого товариства в цілому дозволяє зробити висновок про те, що вказаним договором сторони не передбачали умов про залучення ОСОБА_2 від будь-яких інших осіб інвестицій у будівництво багатоквартирного житлового будинку для досягнення мети спільної діяльності.

17. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

17.1. 13.10.2021 між ОСОБА_3 (надалі - Сторона 1) та ОСОБА_2 (надалі - Сторона 2) укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1128.

17.2. Відповідно до п.1.1. договору простого товариства, сторони зобов`язалися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки 4623683300:01:001:0120), що належить на праві власності ОСОБА_3 (право власності зареєстровано 30.09.2021), в порядку, передбаченому чинним законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим Договором.

17.3. Згідно положень пунктів 2.2., 2.2.1. договору простого товариства, для досягнення мети, передбаченої п.1.1. цього договору, Сторона-1 вносить, як вклад в спільну діяльність право користування земельною ділянкою, площею 0,04167 за адресою: с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, (кадастровий номер земельної ділянки 4623683300:01:001:0120).

17.4. Згідно положень пунктів 2.3.1., 2.3.2. договору простого товариства, для досягнення мети, передбаченої п.1.1. цього договору, Сторона-2 вносить, як вклад в спільну діяльність грошові кошти, необхідні для будівництва будинку та здачі його в експлуатацію; професійні знання та вміння у галузі будівництва.

17.5. Пунктом 2.4. договору простого товариства передбачено, що визначення розміру частки права спільної часткової власності сторін на майно, грошові кошти, отримані в результаті спільної діяльності та розподіл отриманого в результаті спільної діяльності майна (квартир, нежитлових приміщень, грошових коштів) здійснюється сторонами відповідно до Додатку №1 цього договору.

17.6. В день укладення договору простого товариства між сторонами був укладений Додаток №1 до договору, відповідно умов якого, до моменту прийняття будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на квартири та нежитлові приміщення все створене в результаті спільної діяльності майно (будинок загалом, квартири та нежитлові приміщення) розподіляється між учасниками у такому співвідношенні:
Стороні 1 належить частка у розмірі 90% Будинку, квартир та нежитлових приміщень у ньому
Стороні 2 належить частка у розмірі 10% Будинку, квартир та нежитлових приміщень у ньому.
                              
17.7. Пунктом 5.1. договору простого товариства визначено, що перебіг строку дії цього договору починається з моменту його підписання всіма учасниками і діє до досягнення мети, передбаченої п. 1.1 цього Договору, але в будь якому випадку до 12 жовтня 2022 року.

17.8. Сторонами не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження внесення ними змін до договору простого товариства, зокрема щодо продовження строку дії вказаного договору, відтак суд приходить до висновку, що строк договору простого товариства від 13.10.2021 припинився з 12.10.2022. 

17.9. Разом з тим, в п. 5.2. договору простого товариства сторони визначили, що у випадку не досягнення мети передбаченої п.1.1 цього договору в строк передбачений п. 5.1. цього договору, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю Сторони 1, а Сторона 2 гарантує, що не претендуватиме на нього.

17.10. Відповідно до п. 7.2. договору простого товариства сторони дійшли згоди, що незалежно від причин розірвання цього договору всі права та обов`язки на незавершений об`єкт будівництва переходять до Сторони 1 ( ОСОБА_3 ).

17.11. 01.10.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір новації, згідно з яким сторони визначили, що зобов`язання, яке виникає між сторонами за умовами цього договору припиняє зобов`язання за договорами позики від 30.09.2021 року та від 05.04.2022 року. 

17.12. Згідно п.4 договору новації підписанням вказаного договору ОСОБА_2 підтвердив отримання в борг додатково 600 000 доларів США.

17.13. Згідно п. 8 договору новації сторони погодили, що після підписання цього договору новації сторони планують на протязі 20 календарних днів внести зміни до нотаріально посвідченого договору простого товариства від 13.10.2021 зареєстрованого в реєстрі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З. шляхом визначення умов, щодо його пролонгації та встановлення розміру частки учасників договору.

17.14. Договір простого товариства від 13.10.2021 року укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Віблим Л.З., реєстраційний номер 1128. 
Будь-яких нотаріально посвідчених окремих договорів, додатків чи додаткових угод до договору, в тому числі на виконання п.8 договору новації, якими б вносились зміни до договору простого товариства від 13.10.2021, матеріали справи не містять. 

17.15. За висновком суду, договір новації від 01.10.2023 стосується лише правовідносин сторін цього договору, які виникли між ними з договорів позики та не створює жодних юридичних наслідків для сторін за договором простого товариства від 13.10.2021 року.

17.16. 31.08.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири (далі по тексту попередній договір).

17.17. Відповідно до умов п. 1 цього договору, сторони зобов`язалися у строк до 30.09.2024 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 .

17.18. В пункті 2 попереднього договору, сторони домовились, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть наступні:

- продаж зазначеної квартири буде вчинено за ціною 1   542   832,38 грн., що є еквівалентною 40   547,50 доларам США;

- ОСОБА_2 зобов`язується передати вищевказану квартиру ОСОБА_1 до 30.09.2024.

- витрати, пов`язані з оформленням основного договору купівлі-продажу, сплачуватиме ОСОБА_1 .

17.19. В попередньому договорі зазначено, що інших істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу сторони не мають.

17.20. Пунктом 3 попереднього договору його сторони засвідчили, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 771   654,00 грн., що є еквівалентною 20   280 доларам США за курсом валют станом на 31.08.2023 року до моменту укладення даного договору. Решту суми ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати частинами згідно графіку, вказаного в попередньому договорі. Загальний розрахунок ОСОБА_1 зобов`язалася здійснити до 31.08.2024 року. 

17.21. ОСОБА_2 порушив умови попереднього договору купівлі-продажу та у строк до 31.08.2024 не уклав основний договір купівлі-продажу квартири, а також доказів відшкодування збитків позивачу, завданих таким невиконанням договору, матеріали справи не містять.

17.22. За висновками місцевого господарського суду, попередній договір укладений у формі, встановленій для основного договору купівлі-продажу, що свідчить про спрямованість волі сторін вказаного договору на укладення в майбутньому саме основного договору купівлі-продажу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

18. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 у справі №918/1061/24 (450/2332/24) залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі № 918/1061/24 (450/2332/24), з вимогою (з урахуванням уточнень викладених в заяві про усунення недоліків касаційної скарги) скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного та зустрічного позовів в повному обсязі.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

20. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 918/1061/24 (450/2332/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.06.2025.

21. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 918/1061/24(450/2332/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.07.2025.

22. Ухвалою Верховного Суду від 23.07.2025 касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

23. 07.08.2025 засобами електронного зв`язку від ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.

24. У зв`язку з відпусткою судді Огородніка К.М., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/1061/24 (450/2332/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025.

25. Ухвалою Верховного Суду від 08.09.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 918/1061/24 (450/2332/24) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025, датою проведення судового засідання визначено 21.10.2025.

26. 02.10.2025 до Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

27. 13.10.2025 засобами електронного зв`язку на адресу Касаційного господарського суду від представника ОСОБА_3 адвоката Луцюка Олександра Ігоровича надійшла заява про проведення судових засідань у справі № 918/1061/24 (450/2332/24) в режимі відеоконференції.

28. У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 918/1061/24 (450/2332/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025.

29. Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2025 заяву представника ОСОБА_3 адвоката Луцюка Олександра Ігоровича про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено.
Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.

30. Представник ОСОБА_2. в судовому засіданні 21.10.2025 (в режимі відеоконференції) підтримав вимоги касаційної скарги за доводами, викладеними в ній, просив Скасувати повністю рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі №918/1061/24 (450/2332/24), ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного та зустрічного позовів в повному обсязі.

31. Представник ОСОБА_3 в засіданні суду 21.10.2025 проти вимог та доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу, просив рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі № 918/1061/24 (450/2332/24) залишити без змін.

32. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

33. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 21.10.2025 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 21.10.2025. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 21.10.2025 .

34. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.07.2025 №4524-IX), Верховний Суд розглядає справу №918/1061/24(450/2332/24) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи відповідача
( ОСОБА_2 )

35. В обґрунтування підстав касаційного оскарження, посилаючись на положення пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини 10 статті 11 ГПК України у поєднанні з частиною 1 статті 1131, частиною 1 статті 1132, частиною 1 статті 1139 ЦК України.

36. Скаржник зауважує на тому, що на сьогодні Верховним Судом не сформовано правового висновку щодо:

можливості застосування аналогії закону відповідно до частини 10 статті 11 ГПК України у контексті фактичного продовження дії договору простого товариства;

визначення юридичних наслідків такої фактичної поведінки сторін - зокрема, чи породжує вона правові наслідки, подібні до поновлення договору.

Доводи позивача
( ОСОБА_3 )

37. Позивач зазначив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було укладено жодного нотаріально посвідченого окремого договору, додатків чи додаткових угод, якими б вносились зміни до договору простого товариства від 13.10.2021, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказаний договір припинився з 12.10.2022; 

38. При вирішенні спору у справі що розглядається, суди попередніх інстанцій враховали положення ст. 1131, ч. 1 ст. 1141 Цивільного кодексу України у співвідношенні із положеннями ст. ст. 205, 631, 654 Цивільного кодексу  України та п.8.3. договору простого товариства.

39. ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_3 з пропозицією дійти згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які згідно його доводів нібито істотно змінились, як і не звертався з позовом до суду для внесення змін до договору за рішенням суду.

40. Після закінчення строку дії договору простого товариства, між його сторонами у майбутньому не виникали взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. ОСОБА_2 не приймав жодної участі у будівництві Будинку та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про продовження виконання ним умов договору простого товариства. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження будь-якої участі ОСОБА_2 у будівництві Будинка після 12.10.2022, зокрема фінансування будівництва, в тому числі за кошти, які він отримав за попереднім договором купівлі-продажу квартири.

41. Сторони в чіткій формі узгодили наслідки недосягнення мети спільної діяльності та закінчення строку дії договору простого товариства, а саме незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_3 , який після настання 12.10.2022 року самостійно та за особисті кошти продовжив будівництво Будинку.

42. Мета спільної діяльності не була пов`язана із здійсненням сторонами підприємницької діяльності та отриманням прибутку. Це додатково підтверджується тим, що Додаток № 1 до договору простого товариства не містить положень, які регулюють порядок розподілу прибутку у виді грошових коштів. Метою договору простого товариства було будівництво багатоквартирного житлового будинку та отримання в особисту приватну власність квартир та приміщень, для розподілу яких між сторонами у відповідності до умов договору простого товариства та п.1.2. Додатку №1 до вказаного договору мав бути складений окремий документ - заява про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, чого сторонами здійснено не було в силу п. 5.2., 7.2. договору простого товариства.

43. Правовідносини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в повній мірі врегульовані договором простого товариства та положеннями ЦК України, тому в даному випадку відсутні підстави для застосування аналогії закону.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

44. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

45. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

46. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

47. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

48. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

49. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

50. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16  ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

51. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 

52. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 

53. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. 

54. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року постановлено передати цивільну справу № 450/2332/24 (провадження №2/450/1468/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

55. Суд врахував обставини відкриття провадження у справі про неплатоспроможність   ОСОБА_3 та приписи статті 7 КУзПБ, вказав на те, що первісний позов містить вимоги немайнового та майнового характеру, а зустрічний містить вимоги немайнового характеру, однак вимоги первісного та зустрічного позову тісно пов`язані між собою та вимогами майнового характеру, вирішення яких впливатиме на майнові права та обов`язки кожної із сторін у даній справі, а тому розгляд таких окремо є недоцільним. 

56. Зазначена ухвала, у встановленому процесуальним законом порядку, оскаржена не була. Питання неправомірності передачі цивільної справи №450/2332/24 (провадження №2/450/1468/24) до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 не є предметом розгляду у цій справі. 

57. Предметом судового розгляду, в межах справи про неплатоспроможність   ОСОБА_3 , є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру, а також зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири.

58. Щодо первісного позову ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

59. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачка вважає, що укладений нею попередній договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2023 є удаваним правочином, оскільки його сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру, тому просила вирішити спір виходячи з правового регулювання договору щодо розпорядження майновими правами.

60. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

61. За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

62. Частиною 2 статті 182 ГК України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

63. Згідно статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 635 ЦК України).

64. Судами встановлено, що основним договором, який сторони обумовили укласти в майбутньому на підставі попереднього договору, є договір купівлі-продажу квартири, за яку позивачка зобов`язалась сплатити грошову суму в гривнях у розмірі 1 542 832,38 грн., що є еквівалентною 40 547,50 доларам США (далі - купівельна ціна).

65. За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

66. В цій частині судами встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 771 654,00 грн., що є еквівалентною 20 280 доларам США за курсом валют станом на 31.08.2023 року до моменту укладення даного договору. Решту суми ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати частинами згідно графіку, вказаного в попередньому договорі. Загальний розрахунок ОСОБА_1 зобов`язалася здійснити до 31.08.2024.

ОСОБА_2 порушив умови попереднього договору купівлі-продажу та у строк до 31.08.2024 не уклав основний договір купівлі-продажу квартири, а також доказів відшкодування збитків позивачу, завданих таким невиконанням договору, матеріали справи не містять.

67. За загальним правилом, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

68. Втім, позивачка зазначає, що між нею та ОСОБА_2 було укладено удаваний попередній договір купівлі-продажу квартири, а насправді між ними укладався попередній договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

69. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

70. Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

71. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.
За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 522/22397/18 (провадження № 61-15761св23).

72. Дослідивши умови попереднього договору, суди встановили, що він містить текст основного договору, предметом якого є лише один об`єкт цивільних прав, а саме пункт 1 тексту попереднього договору передбачає, що сторони зобов`язуються у строк до 31.08.2024 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 .
                              
73. Також, судами встановлено, що сторонами були вчинені дії, які свідчать про реальне виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири:

- укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири;

- наявність у попередньому договорі тексту (істотних умов) основного договору купівлі-продажу квартири;

- запевнення сторін в тексті попереднього договору, що вони ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебувають при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, керувались ст. 635 ЦК України;

- оплата грошових коштів за попереднім договором ОСОБА_2 ;

- визнання ОСОБА_2 факту отримання коштів, а також підтвердження того, що вказана сума буде зарахована як оплата за основним договором купівлі-продажу квартири.

74. Проаналізувавши умови попереднього договору, суди встановили, що у ньому досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, як договору купівлі-продажу квартири, таким чином, суди дійшли вірного висновку, що між сторонами був укладений саме попередній договір купівлі-продажу квартири.

75. Водночас, судами попередніх інстанцій не встановлено, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували волевиявлення сторін попереднього договору на встановлення між ними інших цивільно-правових відносин ніж ті, що передбачені попереднім договором купівлі-продажу квартири, а також на бажання сторін приховати інший правочин, а саме інвестиційний договір.

76. Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

77. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. 

78. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

79. Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

80. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

81. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. 

82. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (наведені вище висновки викладені в постанові Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 у справі №    905/77/21). 

83. За змістом рішення    Конституційного Суду    України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "прав" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "прав" має один і той же зміст.
84. Так, вимоги зустрічного позову - ОСОБА_3  обґрунтовані тим, ОСОБА_2 укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2023 не мав права розпорядження нею, оскільки договір простого товариства на дату укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири був припинений в силу закінчення його строку. За наслідками припинення договору простого товариства усі без виключення права на об`єкт будівництва перейшли до ОСОБА_3 , а будь-які права, обов`язки та повноваження ОСОБА_2 з 12.10.2022 вважаються припиненими. 

85. Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 у справі № 908/2118/18 дійшов висновку про те, що захист інтересів власника майна, щодо якого іншими особами укладено попередній договір купівлі-продажу, можливий шляхом пред`явлення позову про визнання такого договору недійсним, оскільки у такому разі майно ще не вибуло з володіння власника, проте є можливість порушення його права власності іншими особами внаслідок укладання основного договору купівлі-продажу у майбутньому. Закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, не виключає право оскаржувати попередній договір, оскільки відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За таких обставин позивач, як власник майна, вправі звертатися із позовом про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним відповідно до положень частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, навіть якщо основний договір купівлі-продажу не був укладений. 

86. Дослідивши надані учасниками справи докази, господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у Договорі простого товариства зобов`язалися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію Будинку в порядку, передбаченому чинним законодавством, та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором.

87. Квартира, щодо якої укладено Попередній договір, розташована в Будинку, з метою будівництва якого сторони домовились об`єднати свої вклади і зусилля та діяти у формі простого товариства, тобто створена в процесі його будівництва. З огляду на таке ОСОБА_3 є заінтересованою особою щодо Попереднього договору в розумінні частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, адже безпідставне відчуження Квартири матиме наслідком порушення його прав і законних інтересів як учасника простого товариства. З урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.09.2019 у справі №908/2118/18 такі права та законні інтереси позивача можуть бути захищені шляхом оспорення попереднього договору до укладення основного. 
88. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 

89. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України).

90. Зокрема, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (стаття 1132 ЦК України).

91. Під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства (частина 1 статті 1135 ЦК України).

92. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1141 ЦК України договір простого товариства припиняється, зокрема, у разі спливу строку договору простого товариства.

93. У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів (частина 2 статті 1141 Цивільного кодексу України).
94. Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що 13.10.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір простого товариства, за яким, зокрема, сторони зобов`язалися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями в порядку, передбаченому чинним законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором.
95. У пункті 5.1 Договору простого товариства сторони визначили, що він діє з моменту підписання всіма учасниками і до досягнення мети, передбаченої пунктом 1.1 цього договору, але в будь-якому випадку до 12.10.2022.

96. Також сторони передбачили, що зміна умов Договору простого товариства може бути здійснена за взаємною згодою з обов`язковим складанням окремого договору, додатку чи додаткового договору, які підлягають нотаріальному посвідченню (пункт 8.3 Договору простого товариства). 

97. Враховуючи викладене, встановивши відсутність доказів внесення сторонами змін до Договору простого товариства, зокрема, продовження строку його дії шляхом укладення окремого договору, додатку чи додаткового договору до цього договору та їх нотаріального посвідчення, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про закінчення строку дії Договору простого товариства та, відповідно, припинення повноважень ОСОБА_2 на ведення спільних справ учасників з 12.10.2022, тобто до укладення відповідачами спірного Попереднього договору. 

98. Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на вчинення сторонами конклюдентних дій, спрямованих на пролонгацію Договору простого товариства, адже вони суперечать положенням статті 654 Цивільного кодексу України та пункту 8.3 Договору простого товариства. 

99. Щодо доводів ОСОБА_2 про необхідність застосування до спірних правовідносин на підставі частини 10 статті 11 Господарського процесуального кодексу України за аналогією закону положень частини 1 статті 764 ("Правові наслідки продовження володіння та / або користування майном після закінчення строку договору найму"), частини 2 статті 1036 ("Строк договору управління майном"), частини 4 статті 1060 ("Види банківських вкладів") Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

100. Відповідно до частини 10 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

101. Статтею 8 ЦК України також передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

102. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №909/337/19 зазначила, що застосування закону за аналогією закону допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону. 

103. Верховний Суд у  постанові від 17.01.2022 у справі № 932/5274/20 також вказав, що під час застосування аналогії закону до врегулювання певних цивільних відносин суд повинен зробити висновок, що ці відносини не врегульовані договором або актами цивільного законодавства, тобто суд повинен був встановити прогалину у регулюванні певних суспільних відносин. Якщо спірні відносини врегульовані договором або актами цивільного законодавства, але з таким правовим регулювання особа не погоджується, відсутні будь-які підстави для застосування аналогії закону або права. Така поведінка дає підстави для висновку про існування наміру обійти чинні приписи акта цивільного законодавства, якими повністю та належно спірні відносини врегульовані.

104. Оскільки правовідносини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо спільної діяльності у будівництві багатоквартирного житлового будинку врегульовано положеннями §2 "Просте товариство" глави 77 "Спільна діяльність" Цивільного кодексу України та укладеним між ними Договором простого товариства, в якому сторони самостійно узгодили строк його дії та наслідки закінчення такого строку, Верховний Суд не вбачає підстав для застосування до таких правовідносин аналогії закону та, відповідно, формування правового висновку в контексті, наведеному ОСОБА_2 у касаційній скарзі. Слід також зауважити про відсутність правових підстав для висновку щодо подібності спірних у цій справі правовідносин простого товариства до правовідносин найму, управління майном та банківського вкладу, врегульованих положеннями статей 764, 1036, 1060 Цивільного кодексу України, на які послався ОСОБА_2 .

105. На переконання колегії суддів, твердження скаржника про продовження дії Договору простого товариства після 12.10.2022 по суті є незгодою з договірним і нормативним врегулюванням відносин сторін вказаного правочину та не свідчать про неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права. В силу принципу pacta sunt servanda умови Договору простого товариства є обов`язковими для його сторін як в частині прав та обов`язків, так і в частині строку його дії, тому помилковим є твердження скаржника про те, що мета договору простого товариства превалює над його строком.

106. Аргументи скаржника про пролонгацію Договору простого товариства після закінчення встановленого ним строку дії, з посиланням на зміст Договору новації та ухвал, постановлених у межах кримінальних проваджень, суперечать обставинам, встановленим господарськими судами попередніх інстанцій. 

107. Так, господарські суди під час розгляду справи дослідили Договір новації та встановили, що він стосується лише правовідносин сторін, які виникли між ними з договорів позики, та не створює юридичних наслідків для сторін за Договором простого товариства. Водночас щодо ухвали слідчого судді Галицького районного суду від 28.08.2024 та ухвали судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 10.09.2024 у справі №461/6230/24 в оскаржуваних судових рішеннях слушно зазначено, що положення частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України надають преюдиційне значення саме обвинувальному вироку суду в кримінальному провадженні. 

108. Посилання скаржника на нікчемність пункту 5.2 Договору простого товариства виходять за межі предмету спору в цій справі про визнання недійсним Попереднього договору купівлі-продажу квартири, а також не спростовують висновків судів про відсутність у скаржника повноважень на розпорядження Квартирою, яка є предметом спірного договору. 

109. Відповідно, наведені в оскаржуваних судових рішеннях висновки з наведеного питання та щодо належності ОСОБА_3 згідно з пунктом 5.2 Договору простого товариства всіх прав на об`єкт будівництва також виходять за межі цієї справи, адже в ній не вирішувався спір щодо розподілу прибутку, одержаного учасниками простого товариства в результаті їх спільної діяльності (в разі його наявності), а також щодо повернення / поділу майна цих учасників відповідно до вимог частини 1 статті 1139, частини 2 статті 1141 Цивільного кодексу України та умов Договору простого товариства. Однак такі передчасні висновки не спростовують обґрунтованість висновків господарських судів щодо спірних саме в цій справі правовідносин. 

110. Відтак, наведені аргументи скаржника по суті зводяться до незгоди з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, встановлення інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржників, свідчить про продовження дії Договору простого товариства. Однак переоцінка доказів, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими не входить до меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України. Водночас у цій справі не встановлено порушень судами норм процесуального права щодо оцінки доказів у справі, скаржник протилежного не довів.

111. Верховний Суд погоджується з рішенням судів попередніх інстанцій про визнання недійсним Попереднього договору через відсутність у ОСОБА_2 на момент його укладення права розпоряджатися Квартирою, зокрема, в порядку ведення спільних справ учасників за Договором простого товариства.  

112. При цьому, Верховний Суд також приймає до уваги, що під час розгляду цієї справи господарські суди не встановили наявність обставин, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 на момент укладення Попереднього договору Квартири в особисту приватну власність у передбаченому законом та / або Договором простого товариства порядку (в разі наявності для цього підстав). 

113. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 

114. Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

115. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

116. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

117. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

118. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

119. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень без змін.

Судові витрати

120. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України,  покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 10.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі № 918/1061/24 (450/2332/24) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили  з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          О.В. Васьковський

К.М. Огороднік