УХВАЛА

12 вересня 2025 року 
м. Київ

справа №620/4545/22
адміністративне провадження №Зі/990/154/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Білак М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 – Кінебаса Олексія Михайловича про відвід судді Верховного Суду Єресько Л.О. у справі №620/4545/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у  Чернігівській області (далі – ГУ НП у Чернігівській області), у якому просив:
- скасувати наказ ГУ НП у Чернігівській області від 13 червня 2022 року №489 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ на капітана поліції ОСОБА_1 (0097736), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУ НП в Чернігівській області;
- скасувати наказ ГУ НП у Чернігівській області від 29 червня 2022 року №333 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУ НП в Чернігівській області з 29 червня 2022 року;
- стягнути з ГУ НП у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 червня 2022 року до дня поновлення на посаді;
- постанову в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції ГУ НП в Чернігівській області звернути до негайного виконання.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року задоволено частково касаційну скаргу представниці позивача. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року скасовано. Cправу направлено на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник ОСОБА_1 – Кінебаса Олексій Михайлович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі №620/4545/22.
09 вересня 2025 року представником позивача до Верховного Суду подано заяву про відвід судді Верховного Суду Єресько Л.О., у якій зазначає, що у даній справі наявна підстава, що передбачена пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), а саме інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Заява про відвід обґрунтована тим, що у провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває касаційна скарга представника ОСОБА_1 – Кінебаса О.М. на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №620/4545/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу. 01 березня 2024 року при поданні касаційної скарги було визначено наступний склад суду: суддя-доповідач Жук А.В., члени колегії Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. Водночас, 30 травня 2025 року Верховний Суд у справі №620/4675/22 ухвалив постанову, якою частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_2 . Проте, зазначену постанову ухвалено з окремою думкою судді Єресько Л.О. (розбіжна), яка є членом колегії у даній справі. Так, на переконання заявника, обставини справи №620/4545/22 та №620/4675/22 є тотожними. Представник позивача вважає, що суддя Єресько Л.О. дослідила обставини тотожної справи № 620/4675/22 та на їх підставі виклала власні висновки, за якими у рамках цієї справи були підстави для залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін. Заявник вказує, що викладені у окремій думці висновки вказують на вже сформовану суддею думку щодо обставин, які мали місце у період з лютого по червень 2022 року та які є тотожними у рамках двох взаємопов`язаних справ. З огляду на викладене, заявник вважає, що участь судді Єресько Л.О. у розгляді цієї справи викликає обґрунтовані сумніви в її неупередженості через сформовану думку в тотожній справі, що підтверджується окремою думкою судді.
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2025 року заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Л.О. визнано необґрунтованою. Передано заяву представника ОСОБА_1 – Кінебаса Олексія Михайловича про відвід судді Верховного Суду Єресько Л.О. у справі №620/4545/22 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2025 року для розгляду заяви визначено суддю Верховного Суду Білак М.В.
Вирішуючи заяву представника ОСОБА_1 – Кінебаса Олексія Михайловича про відвід судді Верховного Суду Єресько Л.О. від розгляду справи №620/4545/22, Суд виходить з такого.
Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені у статтях 36 КАС України.
Положення частини першої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, визначених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
Відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Верховний Суд зазначає, що метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Білух проти України», заява №33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя – ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява № 4785/02 та рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року в справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
Проаналізувавши всі доводи та аргументи, що містяться в заяві про відвід, суд дійшов висновку, що вони не містять обставин, визначених статтею 36 КАС України, за наявності яких суддя підлягають відводу. Наведені у заяві мотиви не можуть слугувати підставою для відведення судді, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях учасника процесу.
Мотиви відводу судді свідчать фактично про незгоду заявника з окремою думкою судді Єресько Л.О. в іншій справі, а саме у справі №620/4675/22, що в свою чергу, не може слугувати підставою для відводу судді відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України.
Інших аргументів та доказів, які б підтверджували безсторонність судді Єресько Л.О., або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та безсторонності, з доводів заяви про відвід не вбачається.
Отже, доводи і обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися підставою для сумніву в безсторонності судді під час розгляду цієї справи.
У заяві відсутні посилання на конкретні факти прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її небезсторонність чи заінтересованість у результаті розгляду цієї справи.
Інші підстави, передбачені статтею 36 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Л.О. і викликали необхідність її відводу, відсутні.
У зв`язку з цим у задоволенні поданої заяви про відвід судді слід відмовити.
Керуючись статтями 40, 243, 248, 256 КАС України, 
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – Кінебаса Олексія Михайловича про відвід судді Верховного Суду Єресько Л.О. у справі №620/4545/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     М.В. Білак