КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5178/2025              
Справа № 754/13623/25                                                              
Головуючий в суді І інстанції Броновицька О.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
03 листопада 2025 року                                                                                
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що 13 серпня 2025 року о 21 годині 12 хвилин ОСОБА_1 , будучи особою, стосовно якої постановою державного виконавця від 20 березня 2018 року встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керував автомобілем Fiat Diablo, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Пухівській, 1-а в м. Києві, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.
 
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 09 жовтня 2025 року, в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що 13 серпня 2025 року, керуючи транспортним засобом, він був зупинений працівниками Управління поліції в м. Києві. Після перевірки працівником поліції посвідчення водія, останній зазначив, що він порушив п. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», оскільки керує транспортним засобом, будучи обмеженим у праві керування постановою державного виконавця від 20 березня 2018 року № 18096716 «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом».
В той же час, він пояснив працівникам поліції, що не обізнаний у наявності такого обмеження і не отримував постанову державного виконавця, не має заборгованості по аліментам, а вказане виконавче провадження закінчено, що можна перевірити в Єдиному державному реєстрі боржників, на порталі «Дія» або в автоматизованій системі виконавчих проваджень. Незважаючи на його пояснення та заперечення, не перевіривши викладені ним факти про відсутність відкритих щодо нього виконавчих проваджень в Єдиному реєстрі боржників, не надавши можливість належним чином викласти свої пояснення у протоколі, працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення та тимчасово вилучено посвідчення водія.
Щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду, пояснював, що 18 вересня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва виніс постанову, якою на нього накладено адміністративне стягнення, не повідомивши належним чином про судове засідання, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати суду докази відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права та прийняття судом незаконного рішення. Копію постанови суду отримав лише 07 жовтня 2025 року в канцелярії суду.
Наводив зміст ст. 280, 9, 126, 10 КУпАП, зазначав, що всупереч викладеному протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 422224 від 13 серпня 2025 року, як і постанова державного виконавця від 20 березня 2018 року ВП № 18096716 «Про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами» не містить відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення ним адміністративного правопорушення. Відсутнє підтвердження того, що на момент складання протоколу виконавче провадження ВП 18096716 не є закритим і зазначене обмеження діє, а не було скасоване.
Так, працівники поліції, задля запобігання незаконним діям, можуть оперативно перевірити наявність відкритих виконавчих проваджень через Єдиний реєстр боржників та автоматизовану систему виконавчих проваджень (АСВП).
Крім того, відповідно п. 2 розділу 7 Порядку взаємодії МВС України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом МВС України, Міністерства юстиції України 30 січня 2018 року № 64/261/5, тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами припиняється на підставі постанови державного виконавця у разі погашення боржником заборгованості по аліментам у повному обсязі; закінчення виконавчого провадження на підставі І п. 1-1, 5, 7, 9, 10, 21 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому постанова державного виконавця надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням КЕП державного виконавця через АСВП.
Зазначав, що згідно інформації з АСВП на момент складання адміністративного протоколу виконавче провадження ВП № 18096716 було закінчено та скасовані всі заходи примусового виконання, а саме постанова державного виконавця від 20 березня 2018 року ВП 18096716 «Про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами» скасована постановою державного виконавця від 04 березня 2019 року у зв`язку з погашенням заборгованості по аліментам в повному обсязі.
Постановою державного виконавця від 04 березня 2019 року ВП 18096716 скасовані заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-1455-1, виданого 11 квітня 2007 року Святошинським районним судом м. Києва, та виключені відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.
Постановою державного виконавця від 29 листопада 2023 року ВП 18096716 виконавче провадження закінчено відповідно до п. 7, ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду.
Таким чином, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 було знято постановою державного виконавця від 04 березня 2019 року у зв`язку з погашенням заборгованості по аліментам в повному обсязі, не породжує жодних правових наслідків, починаючи з 14 березня 2019 року, а відтак не може слугувати підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
До апеляційної скарги додане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що про винесене рішення він дізнався лише 30 вересня 2025 року, перевіряючи інформацію щодо призначення судового засідання. До вказаної дати будь-які поштові повідомлення про місце та день розгляду справи за його місцем проживання не надходили. Також вказана інформація була відсутня на вебпорталі «Дія». У встановлений законом строк він не міг подати апеляційну скаргу, оскільки отримав копію постанови суду лише 07 жовтня 2025 року в канцелярії.
 
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
 
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, оскільки розгляд справи судом першої інстанції проведено у його відсутності, докази повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, а також про отримання ним копії постанови, направленої в письмовому вигляді супровідним листом від 18 вересня 2025 року, в матеріалах справи відсутні.
За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.
 
Крім того, до апеляційної скарги додано копію постанови головного державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 29 листопада 2023 року ВП № 18096716 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1455-1, виданого 11 квітня 2007 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 26 березня 2022 року відсутня. Виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Також до апеляційної скарги додано копію постанови головного державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 04 березня 2019 року ВП № 18096716 «Про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами», якою встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 04 березня 2019 року відсутня. Знято тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 , встановлене постановою державного виконавця від 20 березня 2018 року ВП № 18096716.
Також до апеляційної скарги додано копію постанови головного державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 04 березня 2019 року ВП № 18096716 «Про скасування заходів примусового виконання», якою станом на 04 березня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена у повному обсязі, в зв`язку з чим скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1455-1, виданого 11 квітня 2007 року Святошинським районним судом м. Києва.
 
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи судом першої інстанції і об`єктивно не міг подати докази до місцевого суду, апеляційний суд приймає надані ним докази та надає їм оцінку.
 
Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Так, відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 126 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
 
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
 
Постанова судді суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.
 
Як вбачається з матеріалів справи та постанови судді, при розгляді даної справи суд першої інстанції не достатньо повно встановив усі обставини справи та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
 
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 422224 від 13 серпня 2025 року вбачається, що 13 серпня 2025 року о 21:12 м. Київ вул. Пухівська 1-а ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами. Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 березня 2018 року, ВП 18096716, чим порушив ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.
До протоколу долучено копію постанови державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 20 березня 2018 року ВП № 18096716 «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами», якою встановлено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за виконавчим листом № 2-1455-1, виданим 11 квітня 2007 року, сукупний розмір якої складає 82142,74 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців. Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчим листом в повному обсязі.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що його винуватість доводиться даними протоколу про адміністративне правопорушення, постановою державного виконавця від 20 березня 2018 року ВП 18096716 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, даними відеозапису з нагрудної камери працівника поліції про керування ОСОБА_1 автомобілем.
 
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
                                                
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
 
Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
 
Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення за статтею 126 КУпАП включає: об`єкт (суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху), об`єктивну сторону (керування транспортним засобом водієм, щодо якого встановлено тимчасове обмеження права на керування), суб`єкт (особа, яка вчинила правопорушення) та суб`єктивну сторону (винність особи у формі умислу).
 
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
 
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
 
Матеріали справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП обов`язково мають містити належним чином засвідчену уповноваженою на те посадовою особою відділу державної виконавчої служби копію документу, яким відносно особи, що притягається до адміністративної відповідальності, застосовано відповідне обмеження, також мають бути долучені документи, які б підтверджували обізнаність особи, щодо якої винесено постанову про застосування відносно неї відповідного обмеження, при цьому саме обмеження у праві керування транспортним засобом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення має бути чинним.
 
Стаття 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.
 
Згідно розділу VІІ Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом МВС України, Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року № 64/261/5, вмотивована постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП.
Тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами припиняється на підставі постанови державного виконавця у разі:
погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5, 7, 9, 10 частини першої статті 39 Закону.
Постанова державного виконавця надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП.
 
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
 
Так, дійсно постановою державного виконавця встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів, однак матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про обмеження його у праві керування транспортними засобами, а отже не доведено наявності суб`єктивної сторони правопорушення.
 
З відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та йому о 21:11 було повідомлено, що він тимчасово обмежений в праві керування транспортним засобом державним виконавцем, на нього складені відповідні матеріали. ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа дійсно існувало, однак було закінчене.
 
Крім того, станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 вже не був особою, щодо якої встановлено обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки постановою державного виконавця від 04 березня 2019 року ВП № 18096716 зазначене обмеження було скасоване, виконавче провадження ВП № 18096716 було закінчено та скасовані всі заходи примусового виконання, а тому відсутня об`єктивна сторона правопорушення, і дії ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом не могли бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
 
Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
 
Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
 
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    Кашперська Т.Ц.