Унікальний номер справи 362/5362/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14898/2025
Головуючий у суді першої інстанції І.О. Мартинцова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем   України
 
26 вересня 2025 року                                                                                      місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого  Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
сторони
 
заявник                               ОСОБА_1 
 
боржник                            Комунальне некомерційне підприємство 
                                           «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської 
                                           селищної ради  Білоцерківського району Київської 
                                           області      
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року,
 
у с т а н о в и в :
 
16.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.09.2023 року по 31.05.2025 року.
У заяві зазначається, що у боржника наявна заборгованість перед заявником за період з 01.09.2023 по 31.05.2025 в розмірі 84041,97 грн., що підтверджується довідкою № 67 від 01.07.2025.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з  Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2  подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з тих підстав, що пропущено строк для звернення до суду з даною вимогою, оскільки на думку апелянта датою початку перебігу трьохмісячного строку передбаченого ст. 233 КзПП України для звернення до суду із трудовим спором є 01.07.2025, день коли апелянт вперше дізнався із довідки  № 67 від 01.07.2025 та особового рахунку № 18 від 07.07.2025 достовірну та документально підтверджену інформацію про обсяг та порядок нарахування заборгованості із заробітної плати.
За наведених обставин   ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу від Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області.      
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги заявника стосуються виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з 01.09.2023 року, і про такі виплати або їх відсутність заявник мала дізнатися вже в вересні 2023 року, то заявник дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права в зазначений строк.
Отже, суд дійшов висновку, що заява  про видачу судового наказу надійшла до суду 15.07.2025, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч.1ст. 233 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, пунктом 1 цієї частини визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В статті 162 ЦПК України зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Як вже вказувалося вище, ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що з 01.06.2021 по теперішній час працює без оформлення трудового договору у Комунальному некомерційному підприємстві Гребінківська центральна лікарня Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області та протягом тривалого часу підприємство нараховує, але не виплачує в повній мірі заявнику заробітну плату. 
Заявник звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу щодо заборгованості із заробітної плати за період з 01.09.2023 по 31.05.2025. 
З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу  заявник долучила  Довідку № 67 від 01.07.2025, яка видана ОСОБА_1 .  Комунальним некомерційним підприємством Гребінківська центральна лікарня Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а. с. 11). В даній довідці зазначено відомості про загальну заборгованість до виплати по заробітній платі станом на 31.05.2025, що становить 84 041, 97 грн., а також виписку з особового рахунку за період з 01 вересня 2023 по 31 травня 2025 року.
Отже, з наведеного слідує, що письмове повідомлення про суму загальної заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 отримала 01 липня 2025 року, а 15 липня 2025 року, тобто фактично через чотирнадцять днів подала дану заяву про видачу судового наказу.
З наведеного слідує, що заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, ОСОБА_1 подано в строк, визначений законом, для пред`явлення такої вимоги.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду були відсутні правові підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
         Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу судом постановлена за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі та підлягає скасуванню з направленням справи  для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
                                                                                           Л. Д.  Поливач
 
                                                                                           А. М.  Стрижеус
 
                                                                                           О. І.  Шкоріна