ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
 
05 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 717/45/25 
провадження № 61-8474св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач- Акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року у складі судді Телешмана О. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К.,                        Перепелюк І. Б.
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що                               з 30 січня 2017 року до 2024 року працювала на різних керівних посадах у                     ПАТ «Укртрансгаз».
Наказом від 07 жовтня 2024 року її було звільнено з посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення                                   АТ «Укртрансгаз». 
У день звільнення вона направила відповідачу вимогу про здійснення повного розрахунку, на яку 11 жовтня 2024 року отримала негативну відповідь, в якій її було повідомлено про проведення з нею усіх виплат.
Вважає, що їй не було виплачено 50 % премії за підсумками роботи у 2021 році, яка була визначена наказом № 556 про її преміювання річною премією у 100 %, тому період затримки розрахунку при звільненні складає 92 календарні дні                   (з 08 жовтня 2024 року до 07 січня 2025 року).
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, яка складається із невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році в розмірі 340 575 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі                           538 228,52 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 340 575 грн.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 року                          до 07 січня 2025 року у розмірі 538 228,52 грн.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 5 382,29 грн.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в частині задоволених позовних вимог про стягнення заробітної плати в розмірі 3 405,75 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що залишок у розмірі 50 % річної премії за 2021 рік є заробітною платою позивача.
У день звільнення та на письмову вимогу позивачки не була здійснена виплата частини річної премії, на яку вона мала право на день звільнення за 2021 рік у розмірі 50 %, що є порушення відповідачем положень статей 47, 116 КЗпП України.
 
Стягуючи з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, місцевий суд керувався тим, що середньоденна заробітна плата позивачки на день звільнення складала                          5 850,31 грн, тому за період з 08 жовтня 2024 року до 07 січня 2025 року                             (92 календарних днів) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 538 228,52 грн.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз».
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінено, визначено до стягнення з                                              АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 340 575 грн.
В іншій частині рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року залишено без змін.
Здійснено перерозподіл судових витрат.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 1 207,15 грн судового збору.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначив, що порушення із затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 не було припинене остаточним розрахунком                          АТ «Укртрансгаз» на час розгляду справи, тому позивачка має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 року до 07 січня 2025 року, який місцевим судом помилково було розраховано із застосуванням календарних днів за вказаний період, а не робочих.
У решті залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд керувався тим, що в день звільнення ОСОБА_1 не були виплачені всі суми, які належали їй від підприємства, тому позовні вимоги про стягнення невиплаченої частини річної премії знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, є доведеними, обґрунтованими, що свідчить про прийняття судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 340 575 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
02 липня 2025 року від імені АТ «Укртрансгаз» - адвокат Никеруй Т. М. подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду                                        від 19 лютого 2024 року в справі № 760/1125/20-ц, від 28 січня 2021 року в справі № 810/1735/16, від 11 жовтня 2021 року в справі № 201/532/20,                          від 15 грудня 2021 року в справі № 840/2970/18, від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статей 2, 15 Закону України «Про оплату праці», статті 97 КЗпП України у системному взаємозв`язку з положенням про оплату праці працівників  АТ «Укртрансгаз» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статей 2, 15 Закону України «Про оплату праці» та статтю 97 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 760/1125/20-ц, в якій міститься правовий висновок про те, що питання преміювання не входить до сфери державного регулювання питання оплати праці та виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця і не може мати обов`язкового характеру. 
Залишок річної премії за 2021 рік не включено в розрахунок, оскільки рішення щодо нарахування такого виду премії не приймалось акціонером товариства, а виплата може бути проведена лише за наявності відповідного розпорядчого документа.
Також заявник посилався на те, що відповідно до умов Колективного договору АТ «Укртрансгаз» на 2021-2023 роки і Порядку розрахунку та виплати працівникам НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затвердженого рішенням Загальних зборів товариства від 06 жовтня 2022 року № 546 зі змінами, внесеними рішенням загальних зборів товариства від 30 грудня 2022 року № 568, передбачено, що нарахування та виплата працівникам річної премії за 2021 рік здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємств Групи Нафтогаз: у жовтні та грудні 2022 року виплачується 30 % і 20 % фактичної суми річної премії за 2021 рік; виплату залишку 50 % від фактичної суми річної премії за 2021 рік відтерміновано до прийняття відповідного рішення акціонером товариства з цього питання.
 
Для нарахування та виплати позивачу залишку премії за 2021 рік відповідно до положень Колективного договору та Статуту товариства необхідною сукупністю умов є: прийняття акціонером рішення виплатити працівникам компанії залишку річної премії; видання наказу АТ «Укртрансгаз» про преміювання; закінчення воєнного стану в Україні. Сукупність вказаних умов не настала, що вказує на відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу премії.
В силу приписів статті 143 КЗпП України заохочення працівника є правом, а не обов`язком роботодавця. Суди попередніх інстанції перебрали на себе дискреційні повноваження роботодавця, які стосуються преміювання.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
ОСОБА_1 з 30 січня 2017 року працювала у АТ «Укртрансгаз» на різних посадах.
 
На підставі наказу АТ «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року № 674-к                    ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення АТ «Укртрансгаз».
 
07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направила на адресу генерального директора АТ «Укртрансгаз» письмову вимогу про повний розрахунок.
 
11 жовтня 2024 року АТ «Укртрансгаз» надало ОСОБА_1 письмову відповідь за № 1001ВИХ-24-1693, в якій зазначило, що 07 жовтня 2024 року в день звільнення їй була здійснена виплата усіх сум з урахуванням вимог статей 47, 116 КЗпП України.
 
На підставі наказу № 556 від 21 жовтня 2022 року «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» за результатами проведеної оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, оцінки досягнень результатів виконання поточних і планових завдань працівниками товариства з метою досягнення стратегічних цілей товариства, пов`язаних з виробничою та фінансовою діяльністю, впливу на загальний результат діяльності товариства та інших досягнень за 2021 рік преміювати працівників                                        АТ «Укртрансгаз» (пункт 1). Нарахування та виплату суми річної премії за                    2021 рік здійснити з урахуванням фінансової можливості товариства частинами, а саме: у жовтні 2022 року в розмірі 30 % фактичної річної премії за 2021 рік; у грудні 2022 року в розмірі 20 % фактичної суми річної премії за                    2021 рік (пункт 2). Нарахування та виплату залишку (50 %) фактичної суми річної премії працівникам товариства за 2021 рік здійснити у 2023 році, визначивши строки виплати відповідним наказом (пункт 3).
 
Згідно із списком на річне преміювання працівників апарату, підрозділів при апараті та філії «ОГС України» АТ «Укртрансгаз» за 2021 рік (витяг з додатку                      № 2 до наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556) ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію у жовтні 2022 року в розмірі 204 345 грн,                       у грудні 2022 року - в розмірі 136 230 грн.
 
Згідно з довідкою АТ «Укртрансгаз» про розмір середньої заробітної плати                 від 11 листопада 2024 року № 9-253-448 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 5 850,31 грн.
 
Відповідно до витягу з протоколу № 388 засідання правління                                                       АТ «НАК «Нафтогаз України» від 29 грудня 2022 року, ураховуючи військову агресію з боку рф, запроваджений в державі воєнний стан, з метою забезпечення оптимізації витрат Групи Нафтогаз в умовах зниження прибутковості діяльності, вбачається за доцільне здійснити заходи щодо відтермінування виплати працівникам Компанії, її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів винагороди, а саме відтермінувати нарахування та виплату частини (50 %) фактичної суми одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік, до прийняття відповідного рішення правлінням «НАК «Нафтогаз України» з цього питання.
 
На підставі вищевикладеного затверджено зміни до Порядку розрахунку та виплати працівникам АТ «НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затвердженого рішенням правління від 03 жовтня   2022 року, протокол № 12-КІ, замінивши у підпункті 10.3 пункту 10 цифри та слова «на 2023 рік» словами «до прийняття відповідного рішення правління з цього питання».
Згідно з пунктом 2.1. Положення про оплату праці працівників АТ «Укртрансгаз» заробітна плата включає в себе: основну заробітну плату (умовно-постійна винагорода) - посадовий оклад; додаткову заробітну плату (умовно-змінна винагорода) - надбавки та доплати (у випадках, встановлених цим положенням і трудовим законодавством України); інші заохочувальні та компенсаційні виплати (умовно-змінна винагорода). Вказане входить до структури винагороди (пункти 5, 5.1.).
 
Відповідно до пункту 5.4. зазначеного Положення до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми, а саме, крім іншого, одноразова винагорода за результатами роботи за рік.
 
Пунктом 5.4.3. Положення визначено, що у разі виплати премії частинами протягом декількох місяців працівникам, які звільняються до моменту виплати всієї суми премії, невиплачену суму премії належить виплатити у день їх звільнення.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
 
Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До структури заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
 
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (частина друга та третя статті 97 КЗпП, стаття 15 Закону України «Про оплату праці»).
 
Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (абзац перший статті 21 Закону України «Про оплату праці»).
 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 569/11722/16-ц (провадження                               № 61-31573сво18), премія - це додаткова заробітна плата понад установлені норми, за трудові успіхи, винахідливість і за особливі умови праці, є додатковою заробітною платою, проте не є обов`язковою складовою заробітної плати працівника та виплачується відповідно до наказів про преміювання з урахуванням результатів роботи кожного працівника відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 643/12579/17 (провадження № 61-15713св19)).
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом АТ «Укртрансгаз»                               від 21 жовтня 2022 року № 556 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» вирішено, що виплата працівникам премії за 2021 рік здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємств Групи Нафтогаз, зокрема: у жовтні та грудні 2022 року виплачується 30 % та 20 % фактичної суми річної премії за 2021 рік, виплату залишку (50 %) від фактичної суми річної премії за 2021 рік відтерміновано до прийняття відповідного рішення акціонером товариства щодо цього питання.
 
Відповідно до наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556 ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію у жовтні 2022 року в розмірі 204 345 грн та в грудні 2022 року в розмірі 136 230 грн.
Спірні правовідносини виникли щодо ненарахування та невиплати                       ОСОБА_1 заробітної плати (премії) за результатами роботи за 2021 рік за умовами наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік», згідно з яким за результатами проведеної оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, оцінки досягнень результатів виконання поточних і планових завдань працівниками товариства з метою досягнення стратегічних цілей товариства, пов`язаних з виробничою та фінансовою діяльністю, впливу на загальний результат діяльності товариства та інших досягнень за 2021 рік преміювати працівників АТ «Укртрансгаз».
 
Однак, 29 грудня 2022 року на засіданні правління АТ «НАК «Нафтогаз України»у зв`язку з військовою агресією з боку рф, запровадження в державі воєнного стану та з метою забезпечення оптимізації витрат Групи Нафтогаз в умовах зниження прибутковості діяльності було прийнято рішення щодо відтермінування виплати працівникам Компанії, її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів винагороди, а саме відтермінувати нарахування та виплату частини (50 %) фактичної суми одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік, до прийняття відповідного рішення правлінням «НАК «Нафтогаз України» з цього питання (витяг з протоколу № 388 засідання правління АТ «НАК «Нафтогаз України»                  від 29 грудня 2022 року).
 
У зв`язку з прийняттям 29 грудня 2022 року АТ «НАК «Нафтогаз України» змін щодо відтермінування виплати працівникам компанії винагороди було затверджено зміни до Порядку розрахунку та виплати працівникам АТ «НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затвердженого рішенням правління від 03 жовтня 2022 року, протокол                              № 12-КІ, замінивши у підпункті 10.3 пункту 10 цифри та слова «на 2023 рік» словами «до прийняття відповідного рішення правління з цього питання».
 
Враховуючи викладене, виплата роботодавцем премії є необов`язковою, оскільки передбачені наказом АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року                     № 556 премії пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій залежать від доходу, одержаного підприємством за результатами господарської діяльності, і в розумінні частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» є елементом додаткової заробітної плати, адже не нараховуються і не виплачуються автоматично, їх виплата залежить від результатів праці працівника.
 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц (провадження                                   № 61-12476сво21) викладено правовий висновок про те, що премії, передбачені контрактом, як і інші премії, передбачені системою оплати праці, не нараховуються і не виплачуються автоматично. Їх виплата залежить від результатів праці працівника, а саме досягнення умов і показників преміювання, визначених у положенні про преміювання. Рішення про виплату премії приймає роботодавець на підставі виконаних працівником умов і досягнутих показників преміювання.
 
За фактичних обставин цієї справи виплата премії як заходу заохочення, з огляду на визначені сторонами підстави та умови її нарахування та виплати, є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру, тобто не бути передбачена контрактом як обов`язок роботодавця.
 
У спірних правовідносинах річна премія є винагородою, що має разовий характер і застосовується як захід заохочення працівника на підставі статей 140, 143-146 КЗпП України. Виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру.
 
Установлено, що після ухвалення роботодавцем рішення від 29 грудня                       2022 року про відтермінування нарахування та виплати частини (50 %) фактичної суми одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік, до прийняття відповідного рішення правлінням «НАК «Нафтогаз України», такого рішення не приймалось.
 
Оскільки підстави премії, її розмір повинні визначатись компетентним органом, а саме рішенням правління «НАК «Нафтогаз України», за підсумками роботи за рік, стягнену судом премію у розмірі 340 575 грн не можна визнати такою, що обрахована відповідно до умов наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня                       2022 року № 556 та рішення правління «НАК «Нафтогаз України» від 29 грудня                       2022 року.
Таким чином, за відсутності відповідних розпорядчих документів правління «НАК «Нафтогаз України» щодо преміювання ОСОБА_1 за підсумками роботи за 2021 рік, у АТ «Укртрансгаз» були відсутні підстави для нарахування і виплати позивачу річної премії за підсумками роботи за 2021 рік.
 
З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій при задоволенні позову дійшли помилкового висновку про обов`язок відповідача виплатити                     ОСОБА_1 премію за підсумками роботи за 2021 рік, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б могли свідчити про обов`язок роботодавця виплатити вказану премію позивачу під час її звільнення, не надали належної оцінки правовій природі премії за оскаржуваний період та не врахували, що для нарахування та виплати позивачці залишку премії за 2021 рік відповідно до положень колективного договору та статуту товариства необхідною сукупністю умов є прийняття акціонером рішення щодо виплати працівникам компанії залишку річної премії та видання наказу АТ «Укртрансгаз» про преміювання.
 
Оскільки суди попередніх інстанцій під час вирішення спору в цій справі неправильно застосували норми статті 97 КЗпП України без врахування висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 19 лютого 2024 року в справі № 760/1125/20-ц, про те, що преміювання не входить до державного регулювання оплати праці та виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця та не може мати обов'язкового характеру, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати.
 
Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.
 
Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1   була звільнена із займаної посади                      07 жовтня 2024 року.
 
Протягом перебування на посаді у 2022-2024 роках ОСОБА_1 не оскаржувала рішення щодо відтермінування виплати працівникам щорічної премії.
 
Оскільки позивачу могли бути відомі причини ненарахування у 2022 році премії за 2021 рік, які протягом 2022-2024 року нею не оскаржені, Верховний Суд вважає що, ОСОБА_1 , продовжуючи роботу на підприємстві, фактично погоджувалася з тим, що ненарахування їй премії за підсумками роботи за     2021 рік, як і іншим керівникам суб`єктів господарювання, відповідає фінансовим можливостям підприємства, фінансово-економічним показникам його господарської діяльності в умовах збройної агресії російської федерації проти України та узгоджується з дискреційними повноваженнями роботодавця.
 
Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
 
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.
 
У статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
 
У постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження                    № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку  з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій)».
 
Таким чином, оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка складається із невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році, тому ця вимога також не підлягає задоволенню.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в їх задоволенні із наведених вище підстав. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити.
 
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня                       2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович |