ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32947/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року (суддя Луговська Г.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України  в Дніпропетровській області, в якій просив суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови призначити пенсію за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб», оформленні листом від 06.12.2023 за №0400-010311-5/195959 та Рішенням від 21.11.2023 № №0406034962;
зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 17.10.2023, виходячи з вислуги років – 28 років 02 місяці 28 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 по справі №160/32947/23, без змін.
Рішення набрало законної сили 06.11.2024.
В подальшому, до суду  надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 22.02.2024 за нововиявленими обставинами, в якій просить суд:
скасувати рішення суду від 22.02.2024 по справі №160/32947/23, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі;
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформленні листом від 06.12.2023 за №0400-010311-5/195959 та рішенням від 21.11.2023 року №0406034962;
зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 17.10.2023, виходячи з вислуги років - 28 років 02 місяці 28 днів.
Заява обґрунтована тим, що нововиявленою обставиною є встановлення Верховним Судом у постанові від 11.03.2025 по справі №160/31127/23 факту неправильного застосування норми закону судами попередніх інстанцій у подібних правовідносинах, тому просить суд задовольнити вимоги, викладені у заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами по справі №160/32947/23.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по адміністративній справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України  в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії  відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення яким заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №160/32947/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 року у справі №160/32947/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії  скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нововиявленою обставиною є встановлення Верховним Судом по справі №160/31127/23 від 11.03.2025 факту неправильного застосування норми закону судами попередніх інстанцій у подібних правовідносинах.  Судом першої інстанції навіть не досліджувались відповідність вказаній
заявником обставині критеріям нововиявленої обставини, а лише формально вказано про відсутність відповідних ознак. Судом не надано жодної правової оцінки та не зазначено, попри обґрунтування заявника, чому саме вказана заявником обставина не відповідає критеріям.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Так, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 2   статті 361 КАС України   підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Істотними обставинами є фактичні дані (явища, події, факти або сукупність умов), що в установленому порядку спростовують факти, які були покладено в основу судового рішення. Тобто, це обставини, які впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.
Отже, умовами для перегляду рішення в зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору.
Згідно з частиною 4   статті 361 КАС України   не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Таким чином, слід розрізняти нововиявлені обставини, як факти, та нові докази, як підтвердження факту, які виникли (отримані) після постановлення рішення суду.
Разом з тим, в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї, хоча така існувала. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду в адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №  9901/230/20  та у постанові Верховного Суду від 18.07.2022 у справі №  826/2212/17,
Так, у постанові від 28.10.2024 у справі №815/5156/16  Верховний суд дійшов висновку, що не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 13.06.2024 у справі №480/3103/22, від 21.06.2024 у справі №640/10156/22, від 02.05.2023 у справі №420/20522/21.
Відповідно до частини другої   статті 6 КАС України   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
За нормами статей   1   та   17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV   «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі Правєдная проти Росії (Pravednaya v. Russia, заява №69529/01) та від 06 грудня 2005 року у справі Попов проти Молдови №2 (Popov v. Moldova №2, заява №19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У пункті 33 рішення у справі Христов проти України (заява №24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania), заява №  28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі Желтяков проти України, заява №4994/04, пункт 42).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі Желтяков проти України, заява №4994/04, пункт 43).
Наведене у підсумку свідчить, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності, проте перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою й саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду, при цьому особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що у неї не було можливості представити цей доказ під час судового розгляду справи до винесення судового рішення, а також те, що цей доказ має суттєве значення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №802/2196/17-а, а також у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №826/15038/17, від 22.02.2021 у справі №420/3785/19 та від 10.03.2021 у справі №826/15267/17.
Судом першої інстанції встановлено, що в обґрунтування вимог поданої заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024, заявник посилається на встановлення Верховним Судом у постанові від 11.03.2025 по справі №160/31127/23 факту неправильного застосування норми закону судами попередніх інстанцій у подібних правовідносинах, тому просить суд задовольнити вимоги, викладені у заяві.
Проте, суд апеляційної інстанції зауважує, що неповне з`ясування судом фактичних обставин справи є підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку, чим позивач і скористався, оскільки рішення суду в даній справі було переглянуто в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи зміст заяви позивача про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024, колегія суддів констатує, що вказані заявником обставини, не змінюють правового регулювання спірних відносин, не доводять факту допущення судом помилки при розгляді спору та не спростовують висновків судів першої інстанції, водночас така заява спрямована на спробу переоцінити обставини та докази, які вже були оцінені судом під час розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що конкретний зміст розглядуваної судом заяви в зіставленні з точним розумінням положень пункту 1 частини другої статті   361   та статті   364 КАС   ілюструють, що заява позивача очевидно не містить в собі властивостей чи обов`язкового спонукального приводу, за яких вона підлягала б розгляду в провадженні за нововиявленими обставинами й вимагала ухвалення відповідного судового рішення. 
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що   наведені ОСОБА_1 у заяві обставини про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в розумінні пункту 1 частини другої   статті 361 КАС України, не є підставами для перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2024.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення   статті 316 КАС України   прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі викладено підстави відмови у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають
Керуючись статтями 241, 243, 312, 316, 321, 322,   325,   328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко