ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 361/8953/21
провадження № 61-7428св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Луспеника Д. Д., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: акціонерне товариство «РВС Банк», ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цурка Наталія Олександрівна, та публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Петришин Н. М. 
від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б., від 28 квітня 
2025 року і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ «РВС Банк», ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Паріс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ АБ «Укргазбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
2.           На обґрунтування позовних ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до протоколів про проведені електронні торги, сформованих Державним підприємством СЕТАМ», в системі електронних торгів арештованого майна (лоти № 389948, № 451897, № 389942) у межах відкритого виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 з виконання судового рішення у цивільній справі № 761/4355/13-ц 
від 16 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь 
АТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 84 від 20 вересня 2007 року здійснено продаж земельних ділянок з кадастровими номерами: 322186400:02:001:0004, 322186400:02:009:0042, 322186400:02:010:0026, переможцями електронних торгів визнано його (перші два лоти) та ОСОБА_4 (третій лот).
3.           Вказував, що сплатив 20 грудня 2019 року кошти за придбане ним майно як продавцю, так і організатору торгів, однак не зміг зареєструвати договір купівлі-продажу придбаних земельних ділянок, оскільки при зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що земельні ділянки вже зареєстровані за іншим власником. Лише 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Маржиною А. А. на підставі свідоцтв № 257, № 258 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за ним зареєстроване право власності на земельні ділянки 322186400:02:001:0004, 322186400:02:009:0042. Отже він є добросовісним набувачем вищевказаних земельних ділянок.
4.           Отримавши акт про проведені електронні торги, він спочатку не зміг зареєструвати своє право власності на земельні ділянки у зв?язкуз тим, що                     17 січня 2020 року (після продажу майна з публічних торгів) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. прийняті наступні рішення: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50700820 від 17 січня 2020 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50697354 
від 17 січня 2020 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,7499 га, кадастровий номер 322186400:02:001:0004, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський р-н, Погребська с/р; підставою прийняття рішень щодо перереєстрації права власності на земельні ділянки за АТ «РВС Банк» (код ЄДРПОУ 39849797) були: договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором (договором застави), серія та номер: 24, виданий 17 січня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 25, виданий 17 січня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50700366 від 17 січня 2020 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50697689 від 17 січня 2020 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,7501 га, кадастровий номер: 322186400:02:009:0042, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Погребська с/р; підставою прийняття рішень щодо перереєстрації права власності на земельні ділянки за 
АТ «РВС Банк» (код ЄДРПОУ 39849797) були договір про відступлення прав вимоги з іпотечним договором (договором застави), серія та номер: 24, виданий 17 січня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 25, виданий 17 січня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В.
5.           Позивач вважав такі рішення приватного нотаріуса протиправними та такими, що прийняті з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, в тому числі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року за № 1127 (надалі - Порядок).
6.           Позивач вважав, що під час укладення між ОСОБА_2 (заставодавцем) та АТ «Комерційний банк «Київ» (заставодержателем) договору від 02 листопада 2006 року № 5-06/170 застави майнових прав допущені порушення вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, що свідчить про нікчемність цього договору та про те, що між ОСОБА_2 (заставодавцем) та АТ «Комерційним банком «Київ» ніколи не існувало зобов'язання, забезпеченого іпотекою.
7.           Оскільки кредитор АТ «Комерційний банк «Київ» не набув статусу іпотекодержателя, то він не мав можливості відступити право вимоги за іпотечним договором (договором застави №5-06/170 від 02 листопада 2006 року) на користь ТОВ «ФК Паріс», яке, в свою чергу, відступило це право на користь 
АТ «РВС Банк», а тому укладення договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави №5-06/170 від 02 листопада 2006 року) від 17 січня 2020 року не створило юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх невідповідністю та є недійсними з моменту їх вчинення, а тому право вимоги, яке відчужувалося за цим договором, ніколи не стосувалось права іпотекодержателя спірних земельних ділянок.
8.           Крім того, фактична реєстрація іпотеки була неможливою, оскільки станом на 17 січня 2020 року вже були наявні обмеження обтяження.
9.           Щодо недійсності договору від 17 січня 2020 року про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором (договором застави №5-06/170 
від 02 листопада 2006 року) позивач зазначав, що між ОСОБА_2 (позичальником) та АТ «РВС Банк» (новим кредитором) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі нікчемного договору застави майнових прав та договорів відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року), а тому такий договір про задоволення вимог іпотекодержателя є недійсним.
10.        Посилаючись на те, що договір № 5-06/170 застави майнових прав 
від 02 листопада 2006 року (в редакції нормативно-правових актів на дату виникнення правовідносин) є нікчемним та у подальшому відповідачами, в порушення вимог чинного законодавства, на підставі нікчемного правочину укладено ряд недійсних правочинів, що ставить під сумнів його право власності на придбані земельні ділянки, ОСОБА_1 просив суд застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом визнання недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договір застави), який укладений між 
ТОВ «ФК «Паріс» та АТ «РВС Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. 17 січня 2020 року та зареєстрований за № 24, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладено між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_2 , серія та номер 25, виданий  17 січня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
11.        Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 
від 04 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та договору про задоволення вимог іпотекодержателя відмовлено.
12.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, оскільки на підставі укладеного між                ОСОБА_2 (заставодавець) та АКБ «Київ» (заставодержатель) договором застави майнових прав № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року, предметом якого є належні ОСОБА_2 (заставодавцеві) майнові права на отримання у власність земельних ділянок, з описом індивідуальних ознак земельних ділянок, що були обтяжені відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який діяв на момент укладення договору, надало відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, й кредитор (заставодержатель, іпотекодержатель) мав пріоритетне право, у разі невиконання ОСОБА_2 (заставодавцем) зобов`язань за кредитним договором № 127 від 02 листопада 2006 року, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, зокрема, звернути стягнення на земельні ділянки з кадастровим номером: 3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042, набуті               ОСОБА_2 (заставодавцем) у власність.
13.        Суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на 
17 січня 2020 року (дата укладення оспорюваних правочинів про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договір застави) та договору задоволення вимог іпотекодержателя) не набув права власності на спірні земельні ділянки й не може за таких обставин вважатися добросовісним набувачем.
14.        Оскільки при розгляді цієї справи встановлено, що позивач є переможцем електронних торгів з реалізації земельних ділянок 3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042, 20 грудня 2019 року сплатив кошти за придбане майно та отримав акт про проведені електронні торги, однак свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) отримав вже після укладення оспорюваних правочинів та після реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за 
АТ «РВС Банк», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої порушені права у порядку, передбаченому статтею 1212 ЦК України.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції 
15.        Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
16.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що AT «РВС Банк» (новий кредитор, іпотекодержатель) на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договір застави) від 17 січня 2020 року реалізувало право на одержання задоволення вимог за рахунок предмета обтяження, зокрема, земельних ділянок з кадастровим номером: 3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042, що належали ОСОБА_2 (боржник, іпотекодавець), звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі укладеного з ОСОБА_2 (боржник, іпотекодавець) договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 січня 2020 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 127 від 02 листопада 2006 року, виконання якого забезпечувалось договором застави майнових прав № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року. Позивач не є стороною спірних договорів та не надав суду доказів щодо наявності у нього прав на вказані земельні ділянки, які є предметом цих договорів, саме на момент їх укладення.
17.        Позивач як заінтересована особа не довів, яким чином укладення оспорюваних договорів впливає (порушує) на його права, чим підтверджується таке порушення та чи приведе визнання недійсними спірних договорів до відновлення порушеного права. 
18.        При вирішенні спору апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , проте помилився щодо підстав такої відмови.

Узагальнені доводи касаційних скарг 
19.        06 червня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цурка Н. О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
20.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 24 червня 2015 року 
у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, у постановах Верховного Суду від 23 травня 2019 року у справі № 922/3707/17, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 28 травня 2020 року у справі № 910/7164/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 640/5896/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 910/18962/20, від 11 серпня 2022 року у справі № 522/21000/18, від 08 травня 2023 року у справі № 521/10138/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 4, 5, 15 Закону України «Про іпотеку», статей 16, 334 ЦК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). А також вважає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що права позивача не порушені не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що на сьогоднішній день він є фактичним володільцем земельних ділянок з кадастровими номерами:  3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042, право власності на які було набуто за результатами прилюдних торгів, а отже він є добросовісним набувачем. 
22.        Заявник зазначає, що право власності АТ «РВС Банк» на спірні земельні ділянки виникло саме на підставі договору № 5-06/170 застави майнових прав 
від 02 листопада 2006 року, що був укладений між АТ КБ «Київ» та ОСОБА_2 . На момент укладання договору застави майнових прав право власності на спірні земельні ділянки в ОСОБА_2 було відсутнє. Предметом договору застави були саме майнові права на отримання у власність земельних ділянок, що не є тотожнім поняттю об`єкта нерухомості - земельних ділянок, які мали бути передані в іпотеку. Водночас, за договором застави саме на заставодавця ( ОСОБА_2 ) було покладено обов`язок щодо здійснення реєстрації права власності на земельні ділянки та відповідно укладення договору іпотеки на вказані земельні ділянки. Зазначене свідчить про те, що з договору застави майнових прав іпотека земельних ділянок виникнути не могла. Після реєстрації права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 у грудні 2007 року майнові права на отримання земельних ділянок у власність перестали існувати так як реєстрація права власності відбулася. Виходячи з того, що у 2007 році майнових прав вже не існувало, то і предмета для відступлення права вимоги за договором застави майнових прав від 02 листопада 2006 року № 5-06/170 не існувало. 
23.        Позивач вважає, що спірні земельні ділянки мали передаватися у заставу із застосуванням спеціального закону про іпотеку - лише як нерухомість, яка стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, та мав бути укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, тому договір застави майнових прав від 02 листопада 2006 року № 5-06/170 за своєю правовою природою і в силу закону є нікчемним. 
24.        Також заявник посилається на те, що однією з підстав припинення застави може слугувати загибель закладної речі чи припинення заставного права, якщо заставодавець у розумний термін не відновив предмет застави чи не замінив його іншим, рівноцінним майном. АТ КБ «Київ» не мало повноважень на відступлення на користь ТОВ «ФК «Паріс» права вимоги за неіснуючим акцесорним зобов`язанням, а мало звернутися з вимогою до ОСОБА_5 щодо відшкодування вартості неіснуючого заставного майна в порядку статті 216 ЦК України. 
25.        Відповідно до доводів касаційної скарги, під час укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги за іпотечним договором здійснена підміна понять застави майнових прав та іпотеки, яка створила для ТОВ «ФК «Паріс» та АТ «РВС «Банк» у порушення вимог статті 20 Закону України «Про заставу» штучний механізм для звернення стягнення на заставне майно у позасудовий спосіб. Як встановлено судами попередніх інстанцій у цій справі між первісним кредитором та боржником договір іпотеки не укладався, а отже, за відсутності правової підстави на укладення договору про відступлення права вимоги за договором іпотека, вимога є недійсною. 
26.        На думку заявника, визнання недійсним договору, який став однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою, яке було придбане ним на електронних торгах, є належним способом захисту порушеного права, дозволить йому належним чином оформити право власності на спірні земельні ділянки. Отже обраний спосіб захисту був належним та ефективним для відновлення порушеного права, оскільки на момент подання позову за ним було зареєстровано право власності на земельні ділянки. Також заявник звертає увагу, що він є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, а тому його права порушені оскарженими правочинами, а у відповідачів відсутнє пріоритетне право на звернення стягнення на спірні земельні ділянки.
27.        05 червня 2025 року ПАТ АБ «Укргазбанк» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 
від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 28 квітня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
28.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій банк зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 04 липня 2020 року у справі № 755/18006/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, у постановах Верховного Суду від 23 травня 2019 року у справі № 922/3707/17, від 02 лютого 2022 року у справі № 910/18962/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також вказує, що є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 в частині того, що відступлення неіснуючого права вимоги може бути підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним (пункт 2 частини другої          статті 389 ЦПК України). Крім того зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої           статті 389 ЦПК України).
29.        У касаційній скарзі банк посилається на те, що договір іпотеки на забезпечення договору № 127 про надання кредиту від 02 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Київ» ніколи не укладався. 
30.        З моменту укладання договору та акту приймання-передачі активів і зобов`язань 19 червня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» набуло всіх прав, як позивач (стягувач), у правовідносинах сторін, які підтверджені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року у справі                    № 761/4355/13-ц щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 439 383,35 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року замінено сторону у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві 14 січня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 
2013 року по справі № 761/4355/13-ц, замість стягувача АКБ «Київ» на 
АБ «Укргазбанк». В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 були здійсненні виконавчі дії, направлені на примусову реалізацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221286400:02:009:0042 та 3221286400:02:001:0004.
31.        Згідно з доводами касаційної скарги, за наслідками торгів з реалізації нерухомого майна, що відбулись 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано переможцем торгів, що підтверджується протоколами ДП «Сетам» № 451956, № 451957 та № 451955. 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено залишок коштів за придбане майно. Однак ОСОБА_1 не зміг зареєструвати за собою право власності на спірні земельні ділянки, оскільки 17 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. прийнято ряд рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3221286400:02:009:0042 та 3221286400:02:001:0004. 
32.        У касаційній скарзі банк посилається на те, що ОСОБА_1 набув спірні земельні ділянки з прилюдних торгів у порядку виконання судового рішення в період відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку. Відповідно іпотека є припиненою, а ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна. 
33.        Заявник вказує, що акти про проведені електронні торги, які є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за переможцем торгів ОСОБА_1 видані останньому раніше, аніж відбулося підписання оскаржуваного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та договору про задоволенні вимог іпотекодержателя. 
34.        Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельних ділянок, оскільки придбав зазначене майно з прилюдних торгів, проведених в порядку виконання судового рішення та за відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яких відомостей про обтяження цих земельних ділянок іпотекою.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
35.        Ухвалами Верховного Суду від 26 червня та 09 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 361/8953/21.
36.        Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
37.        У поданих відзивах на касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Укргазбанк» відповідач - АТ «РВС Банк» посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних та обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог. Законодавством, що діяло на момент укладення договору застави майнових прав № 5-06/170, не було встановлено заборони на передачу в заставу майнового права, яке полягало у праві на отримання у власність земельних ділянок відповідно за договорами купівлі-продажу. Тому зазначені майнові права могли бути предметом застави. Право власності на майнові права на отримання земельних ділянок у власність підтверджувалося відповідними договорами купівлі-продажу земельних ділянок. Укладаючи договір застави майнових прав № 5-06/170, ОСОБА_2 та АКБ «Київ» розуміли, що вони укладають саме договір застави, у розумінні Закону України «Про заставу» і майнові права, які були предметом застави не є іпотекою. Вимоги                             статті 13 Закону України «Про заставу» в частині нотаріального посвідчення договору застави до договору застави майнових прав № 5-06/170 не застосовуються. Висновки скаржника про нікчемність договору застави майнових прав не відповідають обставинам справи та суперечать вимогам діючого законодавства на момент його укладення. 
38.        АТ «РВС Банк» вказує, що іпотека є різновидом застави. В іпотеку передається виключно нерухоме майно за умови, що воно залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 17 січня 2020 року містить усі ознаки договору купівлі-продажу права вимоги. Отже, цей договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу права вимоги. Навіть якщо припустити, ТОВ «ФК «Паріс» передав АТ «РВС Банк» за договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 17 січня 2020 року неіснуюче право вимоги, то це не є підставою для висновків, що цей договір є недійним.
39.        Також вказує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Наявність протоколу про проведення аукціону, акту та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не є тотожнім поняттю власника, та не є кінцевим і остаточним актом в ланцюгу подій, про які стверджує позивач з урахуванням положень 
статті 334 ЦК України. 
40.        У поданій відповіді на відзив АТ «РВС Банк», ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цурка Н. О., посилається на те, що доводи відзиву не спростовують обґрунтованих доводів касаційної скарги, яка підлягає до задоволення з урахуванням її мотивів. Позивач посилається на необґрунтованість відзиву та підтримує доводи касаційної скарги та просить її задовольнити.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
41.        02 листопада 2006 року між АКБ «Київ», як кредитодавцем, та 
ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір про надання кредиту № 127 (далі - кредитний договір № 127), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 832 800, 00 доларів США на строк з 02 листопада 2006 року 
до 01 листопада 2009 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16 % річних, для придбання земельних ділянок за адресою: Київська область, Броварський район, с. Погреби.
42.        Пунктами 2.1, 2.2 вказаного договору передбачено, що в забезпечення своїх зобов?язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, неустойки (штраф, пеня), а також інших витрат на здійснення забезпечення забезпеченої заставою вимоги позичальник передає кредитодавцю в заставу (іпотеку) майнові права на земельні ділянки (нерухоме майно) за адресою: Київська область, Броварський район, с. Погреби, про що сторони укладають договір застави (іпотеки). Після оформлення документів, що засвідчують право власності на земельні ділянки (нерухоме майно) позичальник зобов'язанийпротягом одного місяця з дати отримання свідоцтва на право власності на землю внести відповідні зміни до іпотечного договору.
43.        02 листопада 2006 року на забезпечення своєчасного та повного виконання взятих на себе зобов'язань за договором № 127 про надання кредиту щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів, між ОСОБА_2 (заставодавець) та АКБ «Київ» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав № 5-06/170 (далі - договір застави № 5-06/170), відповідно до якого предметом застави є належні ОСОБА_2 (заставодавцеві) майнові права на отримання у власність земельних ділянок за договорами: купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7273, площею 0,2500 га; купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7263, площею 0,7500 га; купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7278, площею 0,7500 га; купівлі-продажу земельної ділянки                                від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7268, площею 0,7499 га; купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7283, площею 0,7501 га. Загальна вартість предмету застави - 4 317 750, 00 грн.
44.        Сторони договору застави визначили, що за рахунок заставленого майнового права вимоги заставодержателя задовольняються у повному обсязі, включаючи суму основного боргу, нараховані проценти, пеню та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права та витрати, пов'язаніз його реалізацією - пункт 1.6 договору застави № 5-06/170.
45.        Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.5, 3.3.1, 4.1 договору застави № 5-06/170, 
у разі невиконання заставодавцем умов кредитного договору, заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до статті 572 ЦК України та статті 18 Закону України «Про заставу». У разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором наступного дня безумовно відступає заставодержателю права вимоги (майнові права), що є предметом застави, на умовах цього договору. Заставодержатель має безумовне право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання зобов`язання, що забезпечується заставою, воно не буде виконано в повному обсязі на умовах, зазначених кредитним договором.
46.        Після укладення договору застави № 5-06/170 майнові права 22 березня 2010 року були обтяжені відповідно до статті 11 Закону України«Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який діяв на момент укладення договору, що підтверджується витягом з Державного реєстру 
від 07 травня 2020 року, з внесенням запису про обтяження № 9643833, об'єкт обтяження майнові права, загальною вартістю 4 317 750,00 грн на отримання у власність земельних ділянок відповідно за договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7273, площею 0,2500 га; купівлі продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр.№ 7263, площею 0,7500 га; купівлі продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7278, площею 0,7500 га; купівлі продажу земельної ділянки 
від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7268, площею 0,7499 га; купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, реєстр. № 7283, площею 0,7501 га; відомості про обтяження: заборона відчуження; боржник ОСОБА_2 ; обтяжувач АКБ «Київ», підстава: договір застави майнових прав від 02 листопада 2006 року; термін дії обтяження до 20 березня 2020 року.
47.        20 вересня 2007 року між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту № 84, за умовами якого позичальнику ОСОБА_2 надано кредит для фінансування будівництва квартири у розмірі 1 500 000 грн на строк з 20 вересня 2007 року по 19 вересня 2012 року, зі сплатою 16,8 % річних.
48.        Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва 
від 16 вересня 2013 року (справа № 761/4355/13-ц), що набрало законної сили 
11 жовтня 2013 року, задоволено позов ПАТ «АКБ «Київ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84 від 20 вересня 
2007 року.
49.        Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «Київ» заборгованість за кредитним договором № 84 від 20 вересня 2007 року у розмірі 3 439 383, 35 грн. Вирішено питання судових витрат.
50.        Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 
2015 року у справі № 761/4355/13-ц задоволено заяву ПАТ АКБ «Укргазбанк» про заміну первісного стягувача ПАТ «АКБ «Київ» на правонаступника стягувача - ПАТ АБ «Укргазбанк» у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві 14 січня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року за № 761/4355/13-ц, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «Київ» заборгованість за кредитним договором № 84 від 20 вересня 2007 року у розмірі 3 439 383, 35 грн та судові витрати у розмірі 3 441 грн. 
51.        24 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М. М. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/4355/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 21 листопада 2013 року, боржник ОСОБА_2 , стягувач ПАТ АБ «Укргазбанк» та вжиті передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішень у справі № 761/4355/13-ц.
52.        14 листопада 2019 року між АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11-2019/1, відповідно до умов якого АКБ «Київ» відступив ТОВ «ФК «Паріс» права вимоги, зокрема до ОСОБА_2 за договором про надання кредиту № 127 від 02 листопада 
2006 року, виконання якого забезпечено договором застави.
53.        17 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Паріс» та AT «РВС Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 17/01/2020-1, за яким AT «РВС Банк», як новому кредитору, було передано право вимоги за кредитним договором № 127 та договором застави № 5-06/170, укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , згідно з яким ТОВ «ФК «Паріс» відступає, а AT «РВС Банк» набуває зазначене право вимоги.
54.        17 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Паріс» (первісний іпотекодержатель) та AT «РВС Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави), згідно з яким на умовах, викладених у цьому договорі, та у зв`язку із укладенням договору про відступлення права вимоги між первісним іпотекодержателем та AT «РВС Банк», первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором (договором застави майнових прав № 5-06/170 
від 02 листопада 2006 року), укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, а новий іпотекодержатель набуває зазначене право вимоги.
55.        Згідно з пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, предметом іпотеки за договором іпотеки є, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042, 3221286400:02:010:0026, належні на праві власності ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 02 листопада 2006 року та державних актів про право власності на землю від 04 грудня 2007 року.
56.        Право вимоги за договором іпотеки (договором застави майнових прав № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року) вважається переданим з моменту нотаріального посвідчення цього договору (пункт 2.1 договору).
57.        Цей договір посвідчений 17 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 24.
58.        17 січня 2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави), серія та номер 24 від 17 січня 
2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. прийняті рішення про державну реєстрацію за AT «РВС Банк» прав та їх обтяжень (іпотеки) щодо об'єктанерухомого майна, зокрема, на земельні ділянки за кадастровими номерами: 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042.
59.        Цього ж дня, 17 січня 2020 року між ОСОБА_2 (боржник, іпотекодавець) та AT «РВС Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя згідно з яким, іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на належне іпотекодавцю нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042, які розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області. Передача права власності проводиться згідно зі статтями 33-36 Закону України «Про іпотеку» (пункт 1.1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя).
60.        Згідно з пунктом 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, земельні ділянки, право власності на які передається за цим договором іпотекодержателю, є предметом договору іпотеки (застави майнових прав 
№ 5-06/170 від 02 листопада 2006 року) на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 127.
61.        Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. 17 січня 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 25.
62.        17 січня 2020 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 25 від 17 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. прийняті рішення про державну реєстрацію за AT «РВС Банк» прав та їх обтяжень, індексний номер 50700820 щодо земельної ділянки 3221286400:02:001:0004, індексний номер 50700366 щодо земельної ділянки 3221286400:02:009:0042.
63.        Отже, AT «РВС Банк» набуло право власності на зазначені земельні ділянки, які розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя 
від 17 січня 2020 року.
64.        Також матеріалами справи підтверджується, що в ході примусового виконання виконавчого листа № 761/4355/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 21 листопада 2013 року, на виконання заочного судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84 
від 20 вересня 2007 року, відмінним від того, права вимоги за яким набуло AT «РВС Банк», а саме - за кредитним договором № 127 від 02 листопада 
2006 року та договором застави № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року, укладеним між первісним кредитором АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , на підставі постанови про арешт майна боржника від 11 жовтня 2017 року, виданої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І. С. 
06 жовтня 2017 року, серія та номер 32616497, до Державного реєстру було внесено запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 (боржника за виконавчим документом № 761/4355/13-ц), що узгоджується із інформаційною довідкою від 10 лютого 2020 року № 199547502 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
65.        Надалі, в межах відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_1 
від 24 вересня 2019 року з примусового виконавчого листа № 761/4355/13-ц, приватним виконавцем Трофименком М. М. були здійсненні виконавчі дії, спрямовані на примусову реалізацію земельних ділянок, належних на праві власності боржнику ОСОБА_2 , з метою виконання рішення суду від 16 вересня 2013 року у справі № 761/4355/13-ц на користь стягувача ПAT «АБ» Укргазбанк».
66.        Постановою приватного виконавця Трофименка М. М. від 24 вересня 
2019 року ВП № НОМЕР_1 описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: на 4 (чотири) земельні ділянки, у тому числі, з кадастровими номерами: 322186400:02:001:0004, 322186400:02:009:0042.
67.        09 грудня 2019 року були проведені треті електронні торги з реалізації земельних ділянок з кадастровими номерами 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042, за результатами яких ДП «Сетам» у системі електронних торгів арештованого майна (лоти № 389948, № 389951) були сформовані протоколи № 451896 (щодо лоту № 389948 - земельної ділянки з кадастровим номером 3221286400:02:001:0004), № 451897 (щодо лоту № 389951 - земельної ділянки з кадастровим номером 3221286400:02:009:0042).
68.        Переможцем торгів згідно з протоколами від 09 грудня 2019 року № 451896 та № 451897 став ОСОБА_1 (позивач у справі).
69.        На підставі протоколу торгів від 09 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М. М. складено акт про проведені електронні торги від 25 лютого 2020 року, який видано 
ОСОБА_1 .
70.        25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційні дії, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., в якій просив провести перевірку правомірності прийнятих нотаріусом рішень, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. від 17 січня 2020 року № № 50700820, 50700366, 50697689, 50697354 та поновити реєстрацію права власності на земельні ділянки 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042 за ОСОБА_2 (боржник за виконавчим провадженням № НОМЕР_1), вчинити всі необхідні дії для захисту прав власника зазначеного майна.
71.        18 серпня 2020 року, розглянувши скаргу ОСОБА_1 , колегія Мін`юсту підготувала висновок, яким рекомендувала Мін`юсту скаргу ОСОБА_1 задовольнити, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. від 17 січня 2020 року № № 50700820, 50700366, 50697689, 50697354 та анулювати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тверській І. В. до Державного реєстру. Підстава - оскаржувані рішення про державну реєстрацію прийняті нотаріусом за наявності арештів, внесених на підставі постанови, виданої головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту; подані для реєстрації документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, іпотека зареєстрована на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття таких прав.
72.        На підставі вказаного висновку наказом від 17 лютого 2021 року № 620/5 Мін`юст: задовольнив скаргу ОСОБА_1 від 25 лютого 2020 року; скасував рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. від 17 січня 2020 року № № 50700820, 50700366, 50697689, 50697354; анулював доступ нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; виконання пункту 2 наказу поклав на Офіс протидії рейдерству; виконання пункту 3 наказу поклав на ДП «Національні інформаційні системи.
73.        11 березня 2021 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Маржиною А. А. на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М. М. 25 лютого 2020 року, посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки кадастровий номер 3221286400:02:001:0004, площею 0,7499 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, про що видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі № 258, а також свідоцтво від 11 березня 2021 року про посвідчення, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки кадастровий номер 3221286400:02:009:0042, площею 0,7501 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстроване в реєстрі № 257.
74.        11 березня 2021 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Маржиною А. А. на підставі свідоцтв № 257, № 258 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за 
ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельні ділянки 322186400:02:001:0004, 322186400:02:009:0042.
75.        У червні 2021 року АТ «РВС Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту від 17 лютого 2021 року № 620/5 «Про задоволення скарги» і поновити записи про право власності шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами № 3221286400:02:001:0004 та № 3221286400:02:009:0042 за АТ «РВС Банк» (справа № 910/8899/21).
76.        Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2021 року, яке залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 
від 16 червня 2022 року, позов АТ «РВС Банк» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 17 лютого 2021 року № 620/5. Вирішено поновити записи про право власності АТ «РВС Банк» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042 за АТ «РВС Банк». Вирішено стягнути з Мін`юсту на користь АТ «РВС Банк» 
6 810,00 грн зі сплати судового збору.
77.        Постановою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 червня 2022 року і рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2021року у справі № 910/8899/21 залишено без змін.
78.        Постановою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 червня 2022 року і рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2021року у справі № 910/8899/21 залишено без змін.

Позиція Верховного Суду
79.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
80.        Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
81.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
82.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
83.        Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
84.        Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що договір № 5-06/170 застави майнових прав від 02 листопада 2006 року (в редакції нормативно правових актів на дату виникнення правовідносин), укладений між ОСОБА_2 (заставодавець) та АКБ «Київ» (первісний заставодержатель) є нікчемним (недотримано нотаріальну форму) та у подальшому відповідачами в порушення вимог чинного законодавства на підставі нікчемного правочину укладено ряд недійсних правочинів, що ставить під сумнів його право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 322186400:02:001:0004, 322186400:02:009:0042, належні на праві власності боржнику ОСОБА_2 , придбаних ним на електронних торгах від 09 грудня 2019 року у межах процедури виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2013 року у справі № 761/4355/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «Київ», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», заборгованості за кредитним договором № 84 від 20 вересня 2007 року.
85.        Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
86.        Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
87.        Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
88.        Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
89.        Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
90.        Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).
91.        Згідно з частинами першою та третьою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
92.        Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частина друга статті 583 ЦК України).
93.        Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
94.        Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
95.        Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).
96.        Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.5, 3.3.1, 4.1. договору застави № 5-06/170, 
у разі невиконання заставодавцем умов кредитного договору, заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до статті 572 ЦК України та статті 18 Закону України «Про заставу». У разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором наступного дня безумовно відступає заставодержателю права вимоги (майнові права), що є предметом застави, на умовах цього договору. Заставодержатель має безумовне право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання зобов`язання, що забезпечується заставою, воно не буде виконано в повному обсязі на умовах, зазначених кредитним договором.
97.        Після укладення договору застави № 5-06/170 майнові права 22 березня 2010 року були обтяжені відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який діяв на момент укладення договору.
98.        Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
99.        Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
100.     Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
101.     Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт.
102.     Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.
103.     У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
104.     Положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачали, що предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
105.     Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14 листопада 2019 року між АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги 
№ 14/11-2019/1, відповідно до умов якого АКБ «Київ» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги, зокрема до ОСОБА_2 за договором про надання кредиту № 127 від 02 листопада 2006 року, виконання якого забезпечено договором застави.
106.     17 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Паріс» та AT «РВС Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 17/01/2020-1, за яким AT «РВС Банк» як новому кредитору було передано право вимоги за кредитним договором № 127 та договором застави № 5-06/170, укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , згідно з яким ТОВ «ФК «Паріс» відступає, а AT «РВС Банк» набуває зазначене право вимоги.
107.     17 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Паріс» (первісний іпотекодержатель) та 
AT «РВС Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави), згідно з яким на умовах, викладених у цьому договорі, та у зв`язку із укладенням договору про відступлення права вимоги між первісним іпотекодержателем та AT «РВС Банк», первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором (договором застави майнових прав № 5-06/170 
від 02 листопада 2006 року), укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, а новий іпотекодержатель набуває зазначене право вимоги.
108.     Згідно з пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, предметом іпотеки за договором іпотеки є, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221286400:02:001:0004, 3221286400:02:009:0042, 3221286400:02:010:0026, належні на праві власності ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 02 листопада 2006 року та державних актів про право власності на землю від 04 грудня 2007 року.
109.     17 січня 2020 року між ОСОБА_2 (боржник, іпотекодавець) та AT «РВС Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
110.     Згідно з пунктом 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя земельні ділянки, право власності на які передається за цим договором іпотекодержателю, є предметом договору іпотеки (застави майнових прав 
№ 5-06/170 від 02 листопада 2006 року) на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 127.
111.     17 січня 2020 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 25 від 17 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. прийняті рішення про державну реєстрацію за AT «РВС Банк» прав та їх обтяжень, індексний номер 50700820, щодо земельної ділянки 3221286400:02:001:0004, індексний номер 50700366 та щодо земельної ділянки 3221286400:02:009:0042.
112.     Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
113.     Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
114.     Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
115.     Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частини друга, третя статті 215 ЦК України).
116.     Отже позивач має довести наявність підстав, встановлених законом, для визнання правочину недійсним. 
117.     Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
118.     Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
119.     Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, загалом мотивовано виходив з того, що за встановлених у цій справі обставин вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки він не довів належними та допустимими доказами наявності передбачених законом підстав, які б могли свідчити про недійсність договорів про відступлення права вимоги за іпотечним та про задоволення вимог іпотекодержателя . 
120.      Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що на підставі укладеного між ОСОБА_2 (заставодавець) та АКБ «Київ» (заставодержатель) договором застави майнових прав № 5-06/170 від 02 листопада 2006 року, предметом якого є належні ОСОБА_2 (заставодавцеві) майнові права на отримання у власність земельних ділянок відповідно за договорами, з описом індивідуальних ознак земельних ділянок, що були обтяжені відповідно до 
статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який діяв на момент укладення договору, надало відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами й кредитор (заставодержатель, іпотекодержатель) мав пріоритетне право, у разі невиконання ОСОБА_2 (заставодавцем) зобов`язання за кредитним договором № 127 від 02 листопада 2006 року, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, зокрема, на земельні ділянки з кадастровим номером: 3221286400:02:001:0004 та 3221286400:02:009:0042, отримані ОСОБА_2 (заставодавцев) у власність відповідно до договорів. 
121.     Позивач стверджував, що договір застави майнових прав № 5-06/170 
від 02 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 (заставодавець) та 
АКБ «Київ» (первісний заставодержатель) є нікчемним та у подальшому відповідачами, в порушення вимог чинного законодавства, на підставі нікчемного правочину укладено ряд недійсних правочинів. 
122.     Проте підстави вважати договір застави майнових прав нікчемним відсутні. 
123.     Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом                 (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
124.     Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не доводив, яким вимогам закону, чинного на момент укладення оспорюваних договорів, не відповідали такі правочини.
125.     Слід також підкреслити, що у справі № 910/8899/21 суди зазначили, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру, тому нотаріус Тверська І. В., посвідчуючи відповідні правочини (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) та приймаючи відповідні рішення, діяла відповідно до норм чинного законодавства. Отже у цій справі суд не встановив нікчемності правочинів.
126.     ПАТ «АБ «Укргазбанк» є стягувачем у справі про стягнення з 
ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3 439 383, 35 грн за кредитним договором від 20 вересня 2007 року № 84. Водночас, АТ «РВС Банк» задовольнило вимоги до боржника, які виникли на підставі договору про надання кредиту № 127                                           від 02 листопада 2006 року.
127.     При вирішення спору суди попередніх інстанцій, враховуючи висновки господарського суду у справі № 910/8899/21, обґрунтовано виходили з того, що позовні вимоги у цій справі до задоволення не підлягають. 
128.     Слід також зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
129.     Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційних скарг по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.
130.     Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційних скарг, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
131.     Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які заявники послалися в обґрунтування доводів касаційної скарги.
132.      Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі  
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
133.     Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
134.     З урахуванням доводів касаційної скарги,які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цурка Наталія Олександрівна, та публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
2.           Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 
від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду                         від 28 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
                                                                                               О. М. Осіян
 
 Н. Ю. Сакара
 
 В. В. Шипович