ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 357/10458/17
провадження № 51-2893 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 
прокурорів                                       ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                         ОСОБА_7 , 
виправданого                                   ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014110030000020, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України - не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 
Поновлено ОСОБА_8 у правах, обмежених під час кримінального провадження за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, за яким він визнаний невинуватим та виправданий.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні. 
Київський апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2022 рок вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 листопада 2022 року вказану ухвалу апеляційного суду від 23.06.2022 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстнції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Як вбачається з обвинувального акта, відповідно до штатної розстановки підрозділів Державної автомобільної інспекції міськрайлінорганів ГУ МВС України в Київській області, затвердженої наказом ГУ МВС України в Київській області 
№ 284 о/с від 25.04.2013, ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Білоцерківського міського відділу (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області.
08.01.2014 з УДАІ ГУ МВС України в Київській області для прийняття заходів реагування до ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області надійшов рапорт командира взводу № З РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 , відповідно до якого 29.12.2013 під час несення служби на 
20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці, близько 12 год 30 хв., автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
10.01.2014, точний час в ході досудового слідства не встановлено, інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 на підставі зазначеного рапорту, в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, достовірно знаючи, що 29.12.2013 ОСОБА_10 знаходився в м. Біла Церква Київської області, про що останній вказав у поясненнях від 02.01.2014 та в протоколі про адміністративне правопорушення, у приміщенні ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за адресою: м. Біла Церква, вул. Котляревського, 42/2, вніс до протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 , являючись власником автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , 29.12.2013, близько 12 год. 30 хв., не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 
20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.
У подальшому інспектором ОСОБА_8 даний протокол направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, який судом двічі повертався на доопрацювання, та у подальшому постановою вказаного суду від 28.02.2014 в притягненні ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП було відмовлено, в зв`язку з відсутністю події даного адміністративного правопорушення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази обвинувачення є достатніми для доведення суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення щодо наявності у ОСОБА_8 умислу на внесення до протоколу про адміністративне правопорушення завідомо неправдивих відомостей. Натомість, докази сторони обвинувачення у своїй сукупності не отримали належної оцінки апеляційного суду, який, не навівши переконливих мотивів прийнятого рішення, погодився з необґрунтованим висновком суду першої інстанції про необхідність виправдання обвинуваченого. 
Також стверджує, що при перегляді вироку апеляційний суд, в порушення вимог статей 419, 439 КПК України, фактично не виконав вказівки Верховного Суду та під час нового апеляційного розгляду повторно не перевірив та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора, що перешкодило вказаному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ч. 1 ст. 366 КК України. 
В запереченнях захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах виправданого ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурори підтримали доводи касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_7 та виправданий  ОСОБА_8 вважали оскаржуване судове рішення законним і обґрунтованим та просили відмовити в задоволенні касаційної скарги. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 вказаного Кодексу, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді оспорюваного вироку, справедливому, із додержанням усіх приписів чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.
З огляду на зазначене та вимоги статей 404, 419 КПК України при перегляді вироку апеляційний суд зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати: чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження; чи було у передбаченому цим Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення; чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК України; чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути наведено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними обставинами та доказами, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПКУкраїни), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПКУкраїни. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 листопада 2022 року ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року за касаційною скаргою прокурора скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у тому числі положень ст. 419 КПК України. 
В мотивувальній частині зазначеної постанови Верховний Суд вказав, що з огляду на вимоги статей 245, 251 КУпАП та Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 (чинної на час інкримінованого діяння), ОСОБА_8 мав право скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_10 та направити його до суду лише у випадку наявності достовірних даних та належних доказів, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Виконання ж вказаних вище дій без врахування встановлених під час перевірки обставин та за відсутності належних доказів, може прямо свідчити про наявність у діях ОСОБА_8 умислу на службове підроблення.
Разом з цим, судом касаційної інстанції констатовано, що апеляційний суд не спростував доводів прокурора про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо неналежної оцінки письмових доказів по справі, показань свідка ОСОБА_10 , а також показань ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були залучені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу 10 січня 2014 року, та вказали про те, що особа, щодо якої складали адміністративний протокол, не погоджувалась з ним та стверджувала, що не перебувала на місці події; свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що працював у взводі ДАІ та у 2014 році на підставі вказівки керівництва їздив до ОСОБА_10 , щоб опитати його з приводу не зупинки на вимогу працівника ДАІ, пояснення відбирав до складання протоколу відносно ОСОБА_10 , який зазначав, що не вчиняв дане правопорушення.
До того ж, колегія суддів вказала, що вказаним судом не надано належної правової оцінки тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення щодо 
ОСОБА_10 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області двічі повертався на доопрацювання, та у подальшому постановою вказаного суду від 28.02.2014 в притягненні ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП було відмовлено, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. 
Крім того, скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 23.06.2022, Суд зазначав, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги прокурора та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття.
Проте, в порушення вимог ст. 439 КПК України, апеляційним судом зазначені вказівки суду касаційної інстанції фактично не виконано.
Так, у ході нового апеляційного розгляду прокурор вказував, що про наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення службового підроблення свідчить те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення він не мав жодного доказу або інформації, яка б свідчила про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, а також у рапорті інспектора ДПС ОСОБА_9 відсутня інформація, яка б вказувала на те, що саме ОСОБА_10 здійснював керування автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 .
Проте, суд апеляційної інстанції, в порушення положень ст. 94 КПК України не надав належної оцінки всім доказам у їх сукупності, не навів належних і достатніх мотивів та підстав, з яких відхилив докази обвинувачення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд, в порушення приписів статей 419, 439 КПК України, не навів переконливого спростування доводів сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_8 умисла на внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, а саме в протокол про адміністративне правопорушення, з урахуванням вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 24.11.2022, що призвело до необґрунтованості висновків суду, з яких апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. 
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тому висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність щодо виправдання ОСОБА_8 зач. 1 ст. 366 КК України є передчасними.
З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3