КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
7 жовтня 2025 року м. Київ
справа №755/16755/24
провадження № 33/824/4759/2025
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 рокуухвалену у складі судді Метелешко О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України
 
ВСТАНОВИВ
 
Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.
Не погоджуючись з постановою  ОСОБА_1 1 вересня 2025 року подала апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що  постанова суду першої інстанції незаконна, судом  допущено спрощений підхід до розгляду справи, яку розглянуто не об`єктивно.
Вказує, що матеріалами справи не підтверджено здійснення руху транспортного засобу, а ОСОБА_1 автомобілем не керувала. Також в матеріалах справи відсутні обґрунтування підстав для можливої зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .
Зазначає, що у ОСОБА_1 не було виявлено та перевірено ознаки сп`яніння, їй не роз`яснили права й обов`язки, її не було відсторонено від керування транспортним засобом.
 
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що копію постанови скаржнику так і не було вручено.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.
З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 24 липня 2025 року, а першу апеляційну скаргу на неї було подано 31 липня 2025 року - в межах встановленого законом строку. Однак,  апеляційну скаргу було повернуто постановою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи повноважень захисника ОСОБА_1, який подав апеляційну скаргу.
28 серпня 2025 року скаржнику було надіслано копію постанови та оригінал апеляційної скарги. Повторно апеляційну скаргу було подано самою ОСОБА_1 1 вересня 2025 року.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила закрити адміністративне провадження. Зазначила, що у вечір складання протоколу у зв`язку з сімейними переживаннями випила настоянку для заспокоєння. 
 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини  постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що її вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 865733 від 8 вересня 2024року, тестом на алкоголь, результат якого - 1,77 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; розпискою, що підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу; відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора), який було переглянуто у судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зазначає працівнику поліції про те, що напередодні події, а саме 07.09.2024 року о 21 годині 00 хвилин, вживала алкогольні напої, після чого, погодилася пройти огляд за допомогою приладу Драгер, що було й зроблено, позитивний результат - 1,77 проміле, з яким ОСОБА_1 погодилася.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування транспортним засобом та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.
Із відеозапису вбачається, що дійсно, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на ньому не зафіксовано, разом із цим розумних сумнів щодо такого керування в апеляційного суду не виникає враховуючи такі обставини:
1) під час розмови по телефону ОСОБА_1 зазначила, що пила вечором алкогольний напій («просеко») і зараз її зупинили (4 хвилина відеозапису);
2) протягом розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово повідомляла працівникам поліції, що їхала до друзів, які потрапили в ДТП;
3) жодного разу на місці події ОСОБА_1 не вказувала поліцейським на обставину того, що вона не керувала транспортним засобом, навпаки, намагалась вмовити працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення, пропонуючи за це кошти.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.
Апеляційний суд також наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.
Щодо доводу апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.
Згідно з абзацом 3 пункту 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573 (далі - Порядок) на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до п. 5 Порядку комендантська година та встановлення спеціального режиму світломаскування запроваджується шляхом видання наказу військовим командуванням або військовою адміністрацією (у разі її утворення).
Наказом Київської міської військової адміністрації від 20 березня 2023 року № 1 «Про запровадження комендантської години на території міста Києва» запроваджено комендантську годину на території міста Києва щоденно з 00 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин, починаючи з 26 березня 2023 року.
Як вбачається з відеозапису та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зупинено о третій годині ночі. З огляду на вищенаведене та воєнний стан, зупинка водія під час комендантської години є правомірною.
Доводи ж про не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків та не відсторонення її від керування транспортним засобом спростовується матеріалами справи та відеозаписом. 
Так, з відеозапису вбачається, що під час зачитування протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 працівником поліції роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (година та 19 хвилин відеозапису).
В зазначеному протоколі також зазначені тимчасово вилучені водійські права, а в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про те, що вона зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом доби. Управління транспортним засобом передано ОСОБА_2 .
Щодо посилання ОСОБА_1 про вживання нею настоянки  як заспокійливих ліків, то такі доводи апеляційний суд відхиляє, враховуючи, що на самому відеозаписі ОСОБА_1 зазначала, що напередодні пила алкогольні напої ( «Просеко»). Крім того, у таких препаратах, як настоянки, також міститься етиловий спирт, що також визиває сп`яніння та знижує увагу та швидкість реакції. Відтак, такі обставини не спростовують вини ОСОБА_1 у керуванні транспортного засобу у стані сп`яніння.
Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
 
                                                               ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                               О.В. Желепа