ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 208/13022/24
провадження № 51-2154 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
особи, яка звернулася
із касаційною скаргою                             ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на окрему ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2025 року.
Історія провадження
У кримінальному провадженні № 12024025010000078 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2025 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з визначенням застави, як альтернативного виду запобіжного заходу.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2025 року залишено без зміни.
15 квітня 2025 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло клопотання слідчого у межах кримінального провадження № 12024025010000078 про продовження стоку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , у задоволенні якого ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_6 від 15 квітня 2025 року відмовлено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволено частково.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 відмовлено у зв`язку із спливом строку дії запобіжного заходу.
Крім того, Дніпровським апеляційним судом постановлено окрему ухвалу, датовану 19 травня 2025 року, якою постановлено звернутися до Вищої ради правосуддя для вжиття стосовно судді ОСОБА_6 заходів у межах наданих повноважень відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу раду правосуддя», щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі пп. «а» п. 1 ч. 1, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Мотивуючи окрему ухвалу від 19 травня 2025 року, суд апеляційної інстанції констатував, що суддя ОСОБА_6 не мав відповідних повноважень для розгляду клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що може свідчити про можливе втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду та про обставини вчинення суддею ОСОБА_6 дисциплінарного проступку, передбаченого пп. «а» п. 1 ч. 1, п. 3 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Крім того, як вбачається зі змісту окремої ухвали від 19 травня 2025 року, апеляційний суд дійшов висновку про порушення суддею ОСОБА_6 правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя, оскільки відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , посилаючись при цьому на недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), дійшов висновку про недоцільність тримання ОСОБА_7 під вартою та можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки більш м`яким запобіжним заходом, чим піддав сумніву судове рішення, що набрало законної сили. У зв`язку з чим апеляційний суд дійшов переконання про ухвалення суддею ОСОБА_6 судового рішення внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків, що може свідчити про вчинення суддею ОСОБА_6 дисциплінарного проступку, передбаченого ч. 2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування окремої ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2025 року.
На обґрунтування своїх вимог вказує, про безпідставність висновків апеляційного суду про відсутність у нього повноважень на розгляд клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , оскільки відповідно до рішення зборів Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 05/24 від 02 грудня 2024 року та 04/25 від 31 березня 2025 року суддя ОСОБА_6 визначений запасним слідчим суддею у вихідні та святкові дні, а також у виключних випадках, якщо виникає така необхідність, та у невідкладних випадках. Враховуючи, що слідчі судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебували у плановій відпустці, слідчий суддя ОСОБА_12 перебував у незапланованій соціальній відпустці, а суддя ОСОБА_13 перебував на лікарняному, інформаційно-комунікативною системою суду 15 квітня 2025 року внаслідок повторного авторозподілу суддею щодо розгляду вказаного клопотання слідчого визначено запасного слідчого суддю ОСОБА_6 . А тому будь-якого несанкціонованого втручання в автоматизовану систему документообігу суду не відбулося.
Крім того, вважає необґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що він нібито повністю проігнорував обставини викладені у попередніх судових рішеннях (ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу та ухвалі апеляційного суду, якою ухвала слідчого судді залишена без зміни), не врахував особливості розгляду клопотань про продовження строку дії запобіжного заходу, не навів жодних належних підстав, які б свідчили про зменшення встановлених ризиків, та фактично здійснив розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу. Такі висновки апеляційного суду суперечать положенням КПК, практиці Верховного Суду та правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки розгляд клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою потребує перевірки обставин, що заявлені ризики, які ставили підставою для обрання запобіжного заходу, зменшилися чи навпаки, і у разі, якщо таке клопотання не буде мотивовано, а слідчий не доведене наявність відповідних обставин, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у задоволенні такого клопотання. Саме на цих підставах, через недоведення слідчим з посиланням на відповідні докази про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, було відмовлено у продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою, та замінено такий запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, натомість апеляційний суд, зробивши власні протилежні висновки стосовно обґрунтованості клопотання слідчого, вказавши про значний резонанс та суспільний інтерес до кримінального провадження, зазначив про наявність підстав для його задоволення, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про наявність в його діях дисциплінарного проступку.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_6 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній, та скасувати як незаконну окрему ухвалу апеляційного суду.
Прокурор  ОСОБА_5 , навівши відповідні аргументи, заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 (провадження № 51-6276 кмо 19) дійшла висновку, відповідно до якого за приписами статей 369, 419 КПК суд апеляційної інстанції за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.
Як вказала об`єднана палата, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України. При цьому постановлення окремих ухвал можливе лише у випадках, коли це не пов`язано із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням.
Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, окрема ухвала апеляційного суду постановлена у зв`язку зі здійсненням процедури продовження  обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За своєю суттю провадження з розгляду слідчим суддею клопотання про застосування (продовження) дії запобіжного заходу відноситься до забезпечувальних проваджень, тобто проваджень, направлених на створення умов для вирішення завдань, визначених у ст. 2 КПК.
Більше того, оскільки згідно з положеннями статей 178, 194 КПК при застосуванні запобіжних заходів слідчий суддя (суд) встановлює чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, то це провадження безсумнівно є таким, що пов`язано із суттю кримінального провадження, тобто його предметом частково виступають й кримінально-правові відносини.
За таких обставин колегія суддів, слідуючи мотивам, викладеним у зазначеній вище постанові об`єднаної палати, вважає, що апеляційний суд не вправі був постановлювати окрему ухвалу з питань, пов`язаних із суттю кримінального провадження та його забезпеченням.
Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановлення окремих ухвал можливе лише у разі відсутності у кримінальному процесуальному законі механізмів або їх недостатності для усунення судом відповідної інстанції перешкод задля ефективного здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні.
Що ж до цієї справи, то питання, щодо яких апеляційний суд висловився в окремій ухвалі (питання незаконного складу суду й законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про продовження тримання під вартою й застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту) мали б вирішуватися виключно за процедурою, передбаченою КПК в аспекті реалізації положень п. 2 ч. 2 ст. 412 та п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК (в частині ухвалення судового рішення незаконним складом суду) й ст. 422 та п. 4 ст. 407 КПК (в частині встановлення незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді).
З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а окрема ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, а окрему ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2025 року скасувати.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                              ОСОБА_3