ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 липня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 396/90/24
провадження № 22-ц/4809/158/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

       головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
       суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
       з участю секретаря: Волошиної М.О. 

позивач: ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Федоров З.Ф.;
відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», інтереси якого представляє адвокат Осадчук С.Ю. 
       
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року ,у складі головуючого судді Цесельської О.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг, - 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг.
В обгрунтування позову вказував, що він був клієнтом АТ «Державний ощадний банк України» та користувався кредитною картою № НОМЕР_1 та мав ще два карткових рахунка. 
Позивач зазначав, що 30.06.2023 о 07:17 годині йому на мобільний телефон надходили повідомлення про списання коштів з його рахунків , так о 07:17 годині з кредитної карти № 5167802001255543 було списано - 28598 грн, а о 07:18 годині з рахунку IBAN НОМЕР_2 переведено на кредитну карту № НОМЕР_1 грошові кошти позивача у сумі - 10000 гривень, а о 07:18 годині з рахунку НОМЕР_3 переведено на кредитну карту № НОМЕР_1 грошові кошти позивача у сумі - 2350 гривень, о 07:19 годині з кредитної карти № 5167802001255543 списано - 22000 гривень. 
Вказував, що він зателефонував на гарячу лінію банку, щоб зупинити незаконні операції по його рахунках.
Посилався на те, що картку не втрачав та нікому її не передавав, ПІН – код, номер картки строк дії, код CVV2 також нікому не повідомляв. 
Зазначав, що на момент незаконних операцій перебував вдома за місцем реєстрації та збирався на роботу, покупок в мережі Інтернет не здійснював, йому не надходили будь – які паролі для підтвердження списання коштів та не отримував будь – яких інших повідомлень з паролями чи іншою інформацією, лише про списання коштів.
Після повідомлення на гарячу лінію банка про несанкціонований переказ коштів його карту було заблоковано о 07:58 годині.
Позивач звернувся до поліції та повідомив, що невідома особа з належної йому картки викрала грошові кошти в сумі 51000,00 гривень.
За його заявою було порушено кримінальне провадження за ч.4 ст. 185 КК України та позивача визнано потерпілим. 
Відповідач підтвердив про списання коштів з карткового рахунку позивача, пославшись на розголошення позивачем банківських відомостей про картковий рахунок, а тому вказав про відсутність підстав для повернення коштів та рекомендував звернутися до правоохоронних органів. 
Відповідач почав рахувати за позивачем кредитну заборгованість, хоча то були незаконно списані кредитні кошти. 
Посилався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача відбулося несанкціоноване зняття коштів з карткового рахунку позивача ,чим було завдано маральної шкоди позивачу. 
Вказував, що ситуація із несанкціонованим зняттям коштів із його банківських рахунків викликала негативні зміни в його житті, щоденні думки про неможливість виплатити кредитну заборгованість, переживання за майбутнє своє та своєї сім?ї, психологічний дискомфорт, емоційна напруга, звернення до поліції та спілкування із слідчим ,що спричинило психологічний дискомфорт. 
Просив:
Визнати недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:17 годині щодо переказу з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 грошових коштів в сумі - 28598 гривень.
Визнати недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:19 годині щодо переказу з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 грошових коштів в сумі - 28598 гривень.
Визнати кредитні зобов`язання в ОСОБА_1 у сумі 38248 гривень перед АТ «Державний ощадний банк України» за картковим рахунком № НОМЕР_4 – припиненими.
Зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , який існував до проведення недійсних переказів 30.06.2023.
Зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» нараховані у період з 30.06.2023 по день ухвалення рішення суду відсотки, щомісячні платежі та штрафні санкції за користування кредитом за картковим рахунком № НОМЕР_4 , на кредитні кошти у сумі 38248 грн, анулювати.
Стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 17500 гривень безпідставно списаних коштів.
Стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 30000,00 гривень моральної шкоди.
Відповідач позов не визнавав, та вказав у відзиві що позивач мав доступ до своїх рахунків через мобільний додаток «Ощадбанк 24/7», та операції з використанням Інтернет ресурсу/"Ощад 24/7" проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням паролів (ПІН-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише клієнту та були направлені на номер мобільного телефону. 
Вважав, що перерахування коштів здійснив особисто позивач, а тому в задоволенні позову просив відмовити.
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:17 годині щодо переказу з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 28598 гривень.
Визнано недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:19 годині щодо переказу з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 28598 гривень.
Визнано кредитні зобов`язання в ОСОБА_1 у сумі 38248 гривень перед АТ «Державний ощадний банк України» за картковим рахунком № НОМЕР_1 – припиненими.
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який існував до проведення недійсних переказів 30.06.2023.
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» нараховані у період з 30.06.2023 по день ухвалення рішення суду відсотки, щомісячні платежі та штрафні санкції за користування кредитом за картковим рахунком № НОМЕР_1 , на кредитні кошти у сумі 38248 грн, анулювати.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 17500 гривень безпідставно списаних коштів.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень моральної шкоди.
В іншій частині задоволення позову відмовлено.
Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що позивач був зареєстрованим користувачем послуг Web Bankіng «Ощадбанк», за своїм фінансовим номером телефону та 30.06.2023 о 06:53 здійснив операції в додатку, з використанням Інтернет ресурсу/"Ощад 24/7", та з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів (ПІН-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише клієнту та були направлені на номер мобільного телефону. 
Вважає, що несанкціонований переказ грошових коштів було здійснено самим позивачем або такий переказ міг статися внаслідок розголошення позивачем своїх персональних даних.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу,в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного з?ясування обставин справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване рішення суду частково відповідає зазначеним нормам процесуального законодавства, з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що 10.12.2012 позивач подав до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (картки) шляхом підписання заяви про приєднання № 319232 (а. с. 106, 107).
Відповідно до цієї заяви Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» 03.07.2018 відкрило позивачу поточний рахунок № НОМЕР_5 на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надало платіжну картку типу «Моя картка» MasterCard Debit World PayPass № НОМЕР_4 . 
На зазначений рахунок позивачу 05.07.2018 була встановлена відновлювальна кредитна лінія з кредитним лімітом в розмірі 65000,00 гривень, який 18.07.2021 було збільшено до 75000,00 гривень. 
В заяві про приєднання позивач вказав, що просить вважати фінансовим номером номер його мобільного телефону НОМЕР_6 , який не змінювався .
30.06.2023 о 07:17 год з кредитної карти № 5167802001255543 було списано 28598 грн .
О 07:18 годині з рахунку IBAN НОМЕР_2 переведено на кредитну карту № НОМЕР_1 грошові кошти позивача у сумі 10000 гривень. 
О 07:18 годині з рахунку НОМЕР_3 переведено на кредитну карту № НОМЕР_1 грошові кошти позивача у сумі 2350 гривень.
О 07:19 годині з кредитної карти № 5167802001255543 списано 22000 гривень та комісія за зняття та перерахування коштів, що підтверджується виписками по картковому рахунку (а.с. 20-22 том 1).
За цим фактом позивач звернувся із заявою до відділення поліції № 2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.
Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 12023121100000300 від 01 липня 2023 року з правовою кваліфікацією за частиною 4 статті 185 КК України, ОСОБА_1 визнано потерпілим в кримінальному провадженні (том 1 а.с. 18, 19).
Також, 30.06.2023 позивач звертався до оператора гарячої лінії Контакт-центру АТ «Ощадбанк» щодо заблокування його карток, картки були заблоковані, про що позивачу було повідомлено ( том 1 а.с.16-17). 
25 липня 2024 року банк надіслав позивачу лист про розгляд заяви від 19.07.2023, з якого вбачається, що в Т «Ощадбанк» вважає, що реквізити платіжної картки, CVC 2 пароль та паролі ( ПІН коди для одноразової операції в мережі Інтернет) стали відомі третій особі ( том 1 а.с.23)
Звернувшись із цим позовом до суду , позивач посилався на те, що він не проводив транзакцій за своїми банківськими рахунками ,а також для їх виконання банком жодних дій не вчиняв, одразу звернувшись для заблокування картки та з`ясування питання щодо зняття з його картки значної суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за його карткою.
Як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи банк не довів винуватість самого позивача у вказаних операціях, у зв`язку із чим обставини, на які посилався позивач, зокрема, не вчинення ним будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку є доведеними.
Суд першої інстанції послався на те, що відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Ощад 24/7», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, або що він особисто ініціював платіжні операції 30.06.2024 щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів в загальному розмірі 50598 гривень.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з рахунку позивача відбулося несанкціоноване списання грошових коштів в загальному розмірі 50598,00 гривень, у зв`язку із чим вони підлягають поверненню, а відповідні транзакції необхідно визнати недійсними, а також кредитні зобов`язання позивача перед АТ «Державний ощадний банк України» за картковим рахунком № НОМЕР_4 слід припинити.
       Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
       Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
       Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
       Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
       Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
       Відповідно до частини третьої статті 6 Закону, порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
       Із позовних вимог убачається, що вказаних транзакцій позивач не проводив та для їх виконання банком жодних дій не вчиняв, одразу звернувшись для заблокування картки та з`ясування питання щодо зняття з його картки значної суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за його карткою.
       В ході розгляду справи банк жодним чином не довів винуватість самого позивача у вказаних операціях, у зв`язку з чим обставини, на які посилався позивач, зокрема,невчинення ним будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку є доведеними.
       Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
       Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
       Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Частинами першою, четвертоюстатті 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до пунктів 143, 146 «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», яке затвердження постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
       Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції
       Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Саме позивач (банк), який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача-фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. 
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд, при вирішенні аналогічних справ, виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними, що узгоджується із правовим висновком викладеного у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 751/6050/18 .
Правильним є висновок суду в частині визнання недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:17 годині щодо переказу з карткового рахунку позивача грошових коштів в сумі 28598 гривень, та визнання недійсною транзакцію від 30.06.2023 о 07:19 годині щодо переказу з карткового рахунку ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 28598 гривень, визнання кредитні зобов`язання між сторонами припиненими, а також зобов`язання відновити позивачем залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 , який існував до проведення недійсних переказів 30.06.2023 та зобов?язання щодо анулювання відповідачем усіх санкцій за користування кредитом за картковим рахунком позивача.
Проте, колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині стягнення із відповідача моральної шкоди на користь позивача і вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в цій частині із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення із відповідача моральної шкоди на користь позивача
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Проаналізувавши повідомлені позивачем відомості, суд вважає недоведеним, що діянням відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка могла виразилася у зміні звичайного способу життя, моральних стражданнях та психологічного дискомфорту у зв`язку з цим, необхідності докладання зусиль для поновлення своїх порушених прав, зміні звичайного способу життя. 
Вказані обставини будь-якими належними та допустимими доказами, не підтверджені.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення підлягає частковому скасуванню.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – задовольнити частково. 
       Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року  в частині стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень моральної шкоди – скасувати. 
       У задоволенні позову в частині стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень моральної шкоди – відмовити.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
       Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 00032129) судовий збір за подання апеляційної скарги, за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі – 1211, 20 грн .
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                    О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                              Л.М. Дьомич

                                                                                О.А. Письменний