ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 листопада 2025 року           справа №200/2838/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі №200/2838/25 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії відповідача, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:
- визнати дії відповідача в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в: період проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 згідно військового квитка серія НОМЕР_1 від 18.11.1984 (всього 1 р. 11 м. 25 д.); період роботи на території РФ з 05.04.1993 по 01.03.1994 (1 р. 11 м. 25 д.), з 15.03.1994 по 24.11.1995 (1 р. 09 м., 09 д.) - незаконними, та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №052630004896 від 14.03.2025;
- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу період роботи: період проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 згідно військового квитка серія НОМЕР_1 від 18.11.1984, (всього 1 р. 11 м. 25 д.); період роботи на території РФ з 05.04.1993 по 01.03.1994 (1 р. 11 м. 25 д.) , з 15.03.1994 по 24.11.1995 (1 р. 09 м., 09 д.), всього 3 роки 09 місяців 5 днів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №052630004896 від 14.03.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про призначення пенсії за віком із зарахуванням: до стажу його роботи період проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986; до страхового стажу період роботи з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової позиції та висновків суду.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що відсутні підстави зарахувати до страхового стажу періоди проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 згідно військового квитка НОМЕР_1 від 18.11.1984, оскільки не можливо визначити дату народження заявника. Для підтвердження спірного періоду проходження військової служби позивачу необхідно надати лише уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів за місцем проходження служби або архівними установами.
Також відсутні підстави зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 та з 16.05.2002 по 10.05.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 14.07.1983, оскільки організація знаходиться на території Російської Федерації, тобто згідно ст. 45 Закону №1058 період роботи на території Російської Федерації зараховується лише по 31.12.1991 на підставі ст. 11 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.03.2025 звернувся із заявою про призначення пенсії. Подану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Розглянувши заяву позивача від 06.03.2025 та надані документи, відповідачем прийнято Рішення №052630004896 від 14.03.2025, яким позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком.
В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 19 років 7 місяців 13 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за наданими документами до страхового стажу не зараховано: період проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 згідно військового квитка НОМЕР_1 від 18.11.1984, оскільки не можливо визначити дату народження заявника; періоди роботи на території російської федерації з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 та з 16.05.2002 по 10.05.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 14.07.1983, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стаж періодів роботи в російській федерації починаючи з 01.01.1992.
Відповідачем прийнято рішення № 052630004896 від 14.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, за відсутності необхідного страхового стажу — 32 роки.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
В період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Щодо доводів апелянта, що відсутні підстави зарахувати до страхового стажу періоди проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 згідно військового квитка НОМЕР_1 від 18.11.1984, оскільки не можливо визначити дату народження заявника, суд зазначає.
Відповідно до підпункту "в" абз. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
У ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Судом встановлено, що на титульній сторінці військового квитка НОМЕР_1 від 18.11.1984 наявне потертість, в даті народження позивача.
Суд наголошує, що наявність виправлення/неточності у даті народження у військовому квитку не може бути підставою, що позбавляє позивача права на зарахування вказаного стажу та, відповідно, на належний йому розмір пенсійного забезпечення.
До того ж, військовий квіток не встановлює дату народження позивача. Військовий квиток містить інформацію про проходження військової служби, але не є документом, що підтверджує дату народження для цілей пенсійного забезпечення. Для встановлення дати народження при зверненні до Пенсійного фонду необхідно надати паспорт або інший документ, що містить цю інформацію.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.
Крім того, копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 містить відомості про службу в рядах Радянської Армії, а також має посилання на військовий квиток серії НОМЕР_4 .
Отже, період військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986 має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Щодо доводів апелянта, що відсутні підстави зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 та з 16.05.2002 по 10.05.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 14.07.1983, оскільки організація знаходиться на території Російської Федерації, тобто згідно ст. 45 Закону №1058 період роботи на території Російської Федерації зараховується лише по 31.12.1991 на підставі ст. 11 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, суд зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 № 10-11 та № 12-13 позивач: 05.04.1993 був прийнятий на роботу електрозварником, 01.03.1994 звільнений за власним бажанням; 15.03.1994 був прийнятий на роботу електрогазозварником, 24.11.1995 звільнений за власним бажанням.
Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Частиною 2 статті 13 вказаної Угоди установлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення державами участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, який набуто ним до виходу держав-учасниць з Угоди.
29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москві.
Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Як вже було вказано, згідно з частиною 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що кожен її учасник може з неї вийти, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди відносно цього учасника припиняється зі спливом шестимісячного строку з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10.01.2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19 червня 2023 року.
Згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Спірні періоди роботи з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 виникли до набуття чинності вказаною Постановою і підтверджуються трудовою книжкою позивача, тому відсутні підстави для їх неврахування до страхового стажу позивача.
Отже, вказані періоди протиправно не враховані до страхового стажу позивача під час призначення пенсії.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про призначення пенсії за віком із зарахуванням: до стажу його роботи період проходження строкової військової служби з 18.11.1984 по 13.11.1986; до страхового стажу період роботи з 05.04.1993 по 01.03.1994, з 15.03.1994 по 24.11.1995 згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової позиції та висновків суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі №200/2838/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі №200/2838/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                                                А.А. Блохін

                                                                                                                                    І.В. Сіваченко