П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/6812/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Альчук М.П. 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
14 жовтня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулася до суду з позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 025350009730 від 08.05.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги.
Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачка перебуває на обліку в головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 30.04.2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
01.05.2024 року позивачка звернулася до територіального органу із заявою про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
За результатами розгляду заяви прийнято рішення № 025350009730 про відмову у призначенні грошової допомоги, з огляду на те, що на дату досягнення пенсійного віку позивачка не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулася з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, положеннями п. 7-1 р. XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон - № 1058-IV) встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Нормами п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (Перелік № 909)), незалежно від віку.
Згідно п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" і "ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для відмови позивачці у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена п.7-1 р.ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV є те, що позивачка станом на день досягнення пенсійного віку не працювала на відповідних посадах.
Однак, синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV дозволяє дійти висновку, що вжите дієслово "працювали" не може одночасно перебувати у синтаксичному зв`язку із словосполученням "на день досягнення пенсійного віку", оскільки вжиті у різних часових формах. Так, аби вважатися однорідними членами речення, такі дієслова мали б бути вжиті в однакових особах, числі та часі.
Тобто словосполучення "на день досягнення пенсійного віку" ані синтаксично, ані змістовно не пов`язане із дієсловом "мають страховий стаж".
Умова, з якою законодавець пов`язує день досягнення пенсійного віку стосується роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виникнення права на призначення пенсії за віком.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, визначальним є не факт працевлаштування на відповідній посаді на день досягнення пенсійного віку, а факт виходу на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності.
Як свідчать матеріали справи, позивачка вийшла на пенсію з посади вчителя.
Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії за вислугу, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Враховуючи, що позивачка звільнена за 8 місяців перед призначення пенсії не із власної ініціативи, а у зв`язку із реорганізацією установи. Тобто, із незалежних від неї підстав.
Відтак, позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій за віком.
Отже, рішення головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 08.05.2024 року № 025350009730 є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.