ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13306/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року (суддя А.О. Коренев) у справі № 160/13306/25 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.11.2024 № 104450013377 щодо відмови у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію позивачу від 28.10.2024 зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.04.1991 по 29.04.1994, з 04.12.2002 по 15.08.2003 та період здійснення підприємницької діяльності з 28.02.1997 по 30.06.2000.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 28.10.2024 щодо призначення пенсії за віком. Рішенням від 04.11.2024 №104450013377 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивачу про неможливість призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.11.2024 № 104450013377 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 02.04.1991 року по 29.04.1994 року, період підприємницької діяльності з 28.02.1997 року по 30.06.2000 року та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 28.10.2024 року з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що згідно записів у трудовій книжці позивача судом встановлено, що в період з 02.04.1991 по 29.04.1994 р., позивач працював на «малом научном производственном предприятии «Холод»» (мовою оригіналу).
Записи про роботу скріплено печаткою, зазначено уповноважену особу та її підпис, необхідні реквізити наказів про призначення та звільнення з посади.
Суд зауважив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Суд вказав, що проставлення роботодавцем відбитку печатки, яка не є чіткою, у записі трудової книжки працівника є формальною підставою відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи до страхового стажу особи, яка завернулася з метою призначення пенсії та не може ставитися такій особі у провину і позбавляти її права на належне соціальне утримання, оскільки обов`язок ведення трудової книжки покладений саме на відповідну посадову особу, підприємства, установи чи організації та до компетенції позивача здійснювати за цим контроль на час внесення записів до трудової книжки та згідно чинного законодавства передбачено. Окрім того, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.
За таких обставин, суд вважав, що не зарахувавши період роботи позивача з 02.04.1991 по 29.04.1994 р., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а вказаний період підлягає зарахування до стажу позивача.
Суд з`ясував, що згідно з Свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи, яке видане Шевченківською районною держадміністрацією м. Києва про що зроблено запис в журналі обліку реєстрації за номером 04773/03373, 28 лютого 1997 року позивач був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності, що також підтверджується листом Головного управління ДПС у м. Києві.
Суд дослідив, що період підприємницької діяльності позивача з 28.02.1997 по 30.06.2000 р підлягає зарахуванню до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії.
Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 104450013377 від 04.11.2024 року про відмову у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу підлягає скасуванню судом, як протиправне і необґрунтоване.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним через відсутність у позивача необхідного страхового стажу. Зауважує, що страховий стаж позивача становить 25 років 06 місяців 08 днів, для розрахунку права 27 років 11 місяців 27 днів, в тому числі робота за кордоном 2 роки 5 місяців 19 днів. Вважає, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 оформлена з порушенням інструкції №58, а отже позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 02.04.1991 по 29.04.1994. Зауважує, що позивачу правомірно не зараховано період підприємницької діяльності з 28.02.1997 по 30.06.2000 до страхового стажу, адже свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності не вказує систему оподаткування та факту сплати податків і зборів.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 28.10.2024 року про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.11.2024 №104450013377 повідомив про неможливість призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вищевказаному рішенні відповідач вказав, що за результатами розгляду документів, поданих разом із заявою, не зараховані періоди роботи:
з 02.04.1991 по 29.04.1994 р. згідно трудової книжки оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: печатка, якою завірений запит не сприйнятна до читання;
з 04.12.2003 по 15.08.2003 р. згідно до довідки від 03.08.2003 р., оскільки відсутня реєстрація та підстава видачі довідки.
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.11.2024 №104450013377 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно змісту спірного рішення, позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.04.1991 по 29.04.1994 р. згідно трудової книжки, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: печатка, якою завірений запит не сприйнятна до читання.
Апеляційний суд зі змісту матеріалів справи встановив, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості та підтверджує період роботи позивача з 02.04.1991 по 29.04.1994 р. 
Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таких чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи 02.04.1991 по 29.04.1994 р. підлягає зарахування до страхового стажу позивача. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Апеляційний суд з`ясував, що згідно змісту здійсненого пенсійним органом розрахунку страхового стажу повивача форми рс-право, позивачу не зараховано до страхового стажу період з 28.02.1997 року по 30.06.2000 року.
Пункт 3-1 розділу XV Закону №1058 визначає, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Згідно п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Як правильно встановив суд першої інстанції, згідно з Свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи, яке видане Шевченківською районною держадміністрацією м. Києва про що зроблено запис в журналі обліку реєстрації за номером 04773/03373, 28 лютого 1997 року позивач був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності, що також підтверджується листом Головного управління ДПС у м. Києві.
Отже, в силу приписів п. 3-1 розділу XV Закону №1058 та враховуючи вищезгадане свідоцтво, колегія суддів дійшла висновку, що період з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що з урахуванням законодавства, яке діяло у період здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірному періоді з 28.02.1997 по 31.12.1997, відомості про страховий стаж за вказаний період можуть бути враховані на підставі довідки за формою, передбаченою додатком №4 до Інструкції №11-1, яка була затверджена постановою правління ПФУ від 06.09.1996 №11, або на підставі облікових даних про сплату страхових внесків, ведення яких віднесено до функцій органів Пенсійного фонду України, а обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України покладається на пенсійний орган.
Таким чином, колегія суддів вважає, що під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду з 28.02.1997 по 31.12.1997, пенсійний орган був зобов`язаний перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.
Натомість, пенсійний орган таку перевірку не здійснив та не надав доказів, що підтверджують або спростовують сплату позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України у спірний період з 28.02.1997 по 31.12.1997, зокрема, документи, які подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції №11-1, облікові дані про наявність у позивача недоїмки або інші письмові докази щодо сплати страхових внесків.
Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що період підприємницької діяльності з 28.02.1997 року по 30.06.2000 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.11.2024 № 104450013377 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі № 160/13306/25 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 14.10.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров