ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1201/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/2828/25 Категорія:  304070000 	Стеценко О. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л. 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»,

відповідач – ОСОБА_1 , 

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - Боденко Алевтина Анатоліївна,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - Боденко Алевтини Анатоліївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року, у складі судді Стеценко О.С., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

07 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути заборгованість за договором №798487 від 06.06.2024 у сумі 11287,50 грн., яка складається з 3500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 787,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 7000,00 грн. заборгованість за пенею, витрати на сплату судового збору.
У обґрунтування вимог позивач зазначав, що 06 червня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №798487, відповідно до умов якого відповідач отримала позику в сумі 3500,00 грн. строком на 15 днів із застосуванням процентної ставки 1,50% на день.
29 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №291024, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема за договором №798487 від 06.06.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».
Позивач вказував, що у зв`язку з порушенням зобов`язань зі сплати позики, заборгованість відповідача станом на 29.10.2024 склала 11 287,50 грн., з яких 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 787,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 7 000,00 грн. заборгованість за пенею.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження передачі прав вимоги за указаним договором від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», оскільки позовна заява не містить реєстру боржників з переліком договорів, які передані останньому. Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не доведено отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою для відмови у позові.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - Боденко А.А. оскаржила його в апеляційному порядку.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 13 056 грн.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи.
Наголошує на тому, що факт переходу вимоги підтверджується Договором факторингу №291024 від 29.10.2024 (надалі – Договір), платіжною інструкцією №18 від 30.10.2024 про сплату коштів за Договором.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог №30/10/24 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором № 798487 від 06.06.2024 на загальну суму заборгованості 11 287 грн 50 коп.
Звертає увагу, що до позовної заяви було долучено витяг з акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до Договору, який фактично дублює Реєстр прав вимог, проте у ньому зазначені дані лише щодо відповідача.
На думку скаржника, у суду не було підстав для обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а відповідач в свою чергу жодним чином це не заперечив, що свідчить про визнання відповідачем цієї обставини.
Скаржник вважає, що суд допустив надмірний формалізм при розгляді справи, відмовивши у задоволенні позову, чим сприяв ухиленню відповідача від виконання своїх обов`язків перед позивачем, щодо зобов`язання, яке залишилось невиконаним.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 червня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Соснівського райнного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від  30 листопада 2023 року  у справі № 382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права».
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
За приписами частини першої  статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Положенням ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, Фінансова компанія новий кредитор у зобов`язанні повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного кредитора. 
Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 
У справі, рішення суду в якій переглядається, судом встановлено, що 06.06.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» (далі позикодавець) та ОСОБА_1 (далі позичальник) було укладено договір позики №798487, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк для придбання товарів та/або робіт та/або послуг, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 договору).
Згідно п. 2.1. Договору сума позики становить 3500,00 грн.
Пунктом 2.2. Договору визначено строк кредиту 15 днів.
Відповідно п. 2.3. Договору процентна ставка (фіксована), яка діє протягом строку договору, визначеного п. 2.2. Договору, становить 1,50% на день.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Сіроко Фінанс» дійсно виникли правовідносини на підставі вказаного договору позики.
Водночас, на обгрунтування переходу від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» права вимоги до ОСОБА_1 за договором №798487, позивач до суду першої інстанції надав договір факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року з додатками.
Відповідно до п. 1.1. Договору фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Згідно з п. 2.1.3. Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги.
Як встановлено судом, з чим погоджується колегія суддів, позивачем не доведено факту переходу прав вимоги до відповідача за кредитним договором №798487, оскільки позивач надав фактично незаповнені форми додатків до Договору, натомість не надав доказів, яким відповідно до п. 2.1.3. Договору є підписаний сторонами та скріплений печатками Реєстр прав вимоги, що підтверджують факт переходу від первісного кредитора до нового кредитора прав вимоги.
З долученого до позову акту приймання-передачі документів від 17 лютого 2025 року до Договору вбачається, що на виконання п. 2.2. Договору, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а Фактор прийняв документи, якими підтверджується дійсність та наявність грошових прав вимог до боржників, а саме передача в електронному форматі Договорів з боржниками згідно з Реєстром прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024.
Відповідно до витягу з Акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до Договору, за номером 4171 зазначено боржника ОСОБА_1 , номер договору 798487 від 06.06.2024, сума заборгованості за тілом кредиту 3500,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування 787,50 грн., сума заборгованості за пенею 7000,00 грн., загальна сума заборгованості 11287,50 грн.
Між тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей доказ не є належним підтвердженням переходу до позивача прав вимоги, зокрема до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 798487, оскільки акт лише підтверджує факт приймання-передачі документів.
Для з`ясування факту переходу прав вимоги до позивача від первісного кредитора, суд в ухвалі від 11.03.2025 про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду, зобов`язав позивача надати оригінал договору факторингу та додатки до нього (а.с. 55).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та представник позивача зареєстровані в підсистемі Електронний суд. Відповідно до довідки про доставку електронного документу, 11.03.2025 позивачу та його представнику в електронний кабінет було доставлено копію ухвали від 11.03.2025 (а.с. 56, 57).
Про отримання представником позивача копії ухвали про відкриття провадження, свідчить також заява про розгляд справи без його участі, направлена через підсистему Електронний суд 22.04.2025.
Однак позивачем не виконано вимогу суду та до судового розгляду справи не надано витребуваних оригіналу Договору факторингу з додатками до нього.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача за кредитними зобов`язаннями, які виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС».
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положенням ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
До апеляційної скарги скаржником долучено Реєстр прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024 про відступлення ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН. ГРУП» прав вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу №291024 від 29.10.2024.
Однак колегія суддів не приймає до уваги цей доказ, оскільки він не був предметом дослідження суду першої інстанції, та скаржником в апеляційній скарзі не наведено причин, які б перешкоджали подати цей доказ до суду першої інстанції.
За аналогічних підстав, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на Витяг з Реєстру прав вимог №30/10/24, який не було надано до суду першої інстанції, відповідно до якого, як вказує скаржник, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором № 798487 від 06.06.2024 на загальну суму заборгованості 11 287 грн 50 коп. 

Інші доводи скаржника щодо незаконності рішення внаслідок неповноти дослідження матеріалів справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що не спростовують правильності висновків суду.
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, відмовивши у задоволенні позову з підстав недоведення переходу до позивача прав вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає безпідставними твердження в апеляційній скарзі про надмірний формалізм, який, на думку скаржника, допустив суд першої інстанції, оскільки ненадання позивачем Реєстру прав вимоги, який відповідно до Договору Факторингу є підтвердженням факту переходу до позивача прав вимоги за кредитною заборгованістю боржника, безумовно свідчить про недоведення порушення прав позивача, а отже про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів доходить висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни, за наведеними у скарзі доводами немає. 
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - Боденко Алевтини Анатоліївни - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року у даній справі – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України. 

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар 

       Т.Л. Фетісова