РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року 
м. Рівне

Справа № 556/622/25
Провадження № 22-ц/4815/1160/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Хилевича С.В. ,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК",
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Котик Л.О.) у справі за позовом Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором про надання споживчого кредиту, –

       в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором про надання споживчого кредиту.
Позов обґрунтовувало тим, що 10.12.2021 між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 2633750-045 про надання кредиту "Зручна готівка Максимум", на власні потреби, на наступних умовах: сума кредиту: 62 940,00 грн (шістдесят дві тисячі дев`ятсот сорок гривень 00 копійок); строк кредиту: 36 місяців; проценти за користування кредитом: 0, 01 % річних; комісія за обслуговування кредиту: 4,9 % щомісячно, сума кредиту - 62 940,00 грн. (шістдесят дві тисячі дев`ятсот сорок гривень 00 копійок), шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ТАСКОМБАНК".
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі. Проте, умови Кредитного договору ОСОБА_1 не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості.
Як наслідок, станом на 27.01.2025, заборгованість за Заявою-договором №2633750-045 про надання споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року, становить 104 759,73 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 25 281,64 грн.; заборгованість по відсотках (в т. ч. прострочених) – 5,67 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 79 472,42 грн.
З посиланням на відповідні правові норми та докази, зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав, Акціонерне Товариство "ТАСКОМБАНК" просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 104 759,73 грн. та сплачений судовий збір.
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариство "ТАСКОМБАНК" кредитну заборгованість за Заявою-договором № 2633750-045 про надання споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року в загальному розмірі 104 759,73 грн, в тому числі 25281,64 грн – заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 25 281,64 грн; 5,67 грн – заборгованість по відсотках (в т.ч. простроченим) – 5,67 грн; 79 472,42 грн – заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій).
Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 червня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-Договором №2633750-045 про надання споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" кредитну заборгованість за Заявою-договором №2633750-045 про надання споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року, що становить 25287 (двадцять п"ять тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 31 копійка, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 25 281,64 грн.; заборгованість по відсотках (в т. ч. простроченим) – 5,67 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 584,77 грн. (п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 77 копійок.
Рішення суду мотивовано тим, що позовна вимога про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 79 472,42 грн, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із рішенням суду, в частині відмови в стягненні заборгованості по комісії у розмірі 79 472,42 грн Акціонерне товариство "Універсал Банк" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що враховуючи наведене, розрахунок заборгованості та виписка з клієнтських рахунків, сформована відповідно до норм законодавства України є належним доказом по справі, оскільки є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, та є належним доказом існування саме вказаної суми боргу.
Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21.
Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань по сплаті позивачеві кредитних коштів, комісії та відсотків за користування ними не виконувала в повному обсязі, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, то заявлені суми, які підтверджені доданими до позовної заяви документами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі, а також судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) — у розмірі 79 472,42 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 в цій частині.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 10.12.2021 між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 2633750-045 про надання кредиту "Зручна готівка Максимум".
Відповідно до п. 1. 1 Кредитного договору Позичальник просив надати йому кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умовах:
п. 1.2.2. Сума кредиту: 62 940,00 грн (шістдесят дві тисячі дев`ятсот сорок гривень 00 копійок);
п. 1.2.6. Строк кредиту: 36 місяців;
п. 1.2.9. Проценти за користування кредитом: 0, 01 % річних;
п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 4,9 % щомісячно.
Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Кредитного договору Позичальник просив надати йому споживчий кредит на власні потреби, шляхом зарахування коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 62 940,00 грн. ( шістдесят дві тисячі дев`ятсот сорок гривень 00 копійок), шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ТАСКОМБАНК".
Згідно розділу 2 договору, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ "ТАСКОМБАНК", яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Просив Банк надати кредит, згідно інформації, наведеної вище у заяві-договорі. Відповідач також погодився з тим, що він зобов`язаний у строки обумовлені договором повернути кредит, сплатити проценти та комісію за користування ним (банківські послуги), та належним чином виконувати інші фінансові зобов`язання.
Підписанням цієї Заяви-договору відповідач підтвердив, що дана Заява-договір є невід`ємною частиною Договору, що він ознайомлений із змістом цієї Заяви-договору, із всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Договору є зрозумілими для Позичальника, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену Законом України "Про захист прав споживачів" та Законом України "Про споживче кредитування".
Розділом 3 договору встановлено, що платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх послуг, що передбачені в додатку №1 заяви-договору.
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору ОСОБА_1 погодився з тим, що він зобов`язаний повертати кредит щомісячно, відповідно графіку платежів згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору.
Згідно із п.5.5 договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, позичальник сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі.
Підписанням та поданням Заяви-договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст.9З Законом України "Про споживче кредитування" (п.5.7 Договору).
Згідно з п. 15 Розділу 5 Кредитного договору, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем своїх зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі: кредитні кошти відповідачу були надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою по особовому рахунку та платіжною інструкцією №828186976 від 10.12.2021. 
Проте відповідачем умови зазначеного кредитного договору належним чином не дотримано, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість, в розмірі 104 759,73 грн, в т.ч: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 25 281,64 грн.; заборгованість по відсотках (в т.ч. прострочених) – 5,67 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 79 472,42 грн.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апелянтом оскаржено рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 червня 2025 року лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості по комісії, апеляційний суд переглядає судове рішення у цій частині.
З матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п. 1.4.) передбачено передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 4,9 % від суми кредиту.
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в Графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає - 2940 грн.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією є правильним, з огляду на наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки i суми належних платежів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 за позовом позичальника до АТ "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору, вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України "Про споживче кредитування"; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. постанови від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 25)).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 29)).
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 31)).
У справі, що переглядається в апеляційному порядку АТ "Таскомбанк" не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, за які стягнуто плату у загальному розмірі 79 472,42 грн, що істотно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (25 281,64 грн). Отже, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні таких позовних вимог є правильним.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Боймиструк С.В.

        Хилевич С.В.