Справа № 462/1318/24                                Головуючий у 1 інстанції: Мруць І. С. 
Провадження № 22-ц/811/2694/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, Р.В. Савуляка
при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до філії-Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про звільнення майна з-під арешту, -
В С Т А Н О В И В:
16.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії-Львівського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», в якому просив зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , накладений за реєстраційним номером обтяження 4548011, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №40603098 від 26.02.2007 року.
В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що у 1988 році йому було відведено ділянку для будівництва житлового будинку. Так, для будівництва він взяв позику в Ощадбанку №6319 Залізничного району Львівської області. Позику з процентами він погасив та набув на праві власності будинок АДРЕСА_1 . Зазначав, що з Державного реєстру речових право на нерухоме йому стало відомо, що на вказаний вище будинок накладено арешт за реєстраційним номером обтяження 4548011. Вказане обтяження зареєстроване 26.02.2007 року на підставі повідомлення б/н від 20.08.1990 року, виданого Ощадбанком №6319 м. Львів. Вказав, що не відомо за яким клопотанням накладено арешт на його майно, оскільки позику він виплатив понад тридцять років тому. 
Оскаржуваним рішенням у позові відмовлено. 
27.08.2024 року рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що 20 липня 1988 року рішенням Рудненської селищної ради № 61 йому відведено ділянку за адресою АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. 20 серпня 1990 року він взяв позику в Ощадбанку № 6319 Залізничного району Львівської області у розмірі 20 000 тис. радянських карбованців строком на 25 років під 3 % річних на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до оригіналу квитанції від 14.11.1992 року позику з процентами у розмірі 20 823,30 тис. радянських карбованців ним було погашено. Зазначає, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 24.09.1996 року б/н, виданим Рудненською селищною радою народних депутатів Залізничного району міста Львова. Під час отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна він виявив, що на будинок АДРЕСА_1 накладено арешт за реєстраційним номером обтяження 4548011. Вказане обтяження зареєстроване 26.02.2007 року державним реєстратором Стрихар Мартою Ігорівною управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на підставі повідомлення б/н від 20.08.1990 року, виданого Ощадбанком №6319 м. Львів. 
Вважає, що AT «Ощадбанк» є належний відповідач у даній справі, оскільки позику в 1992 році АТ «Ощадбанку» повернуто в повному обсязі. Так, предметом спору є вимога про зняття заборони на житловий будинок, який належить ОСОБА_1 на праві власності. При цьому позов пред`явлено до AT «Державний ощадний банк України», в інтересах якого накладено заборону на спірний житловий будинок. Таким чином, позивач обрав належний спосіб захисту у справі та правомірно визначив відповідача, яким є AT «Державний ощадний банк України». Крім того, у позивача відсутній будь-який механізм врегулювання даного спору в позасудовому порядку. Звертає увагу на те, що посилання відповідача на те, що позивач самостійно повинен був звернутися до державного реєстратора є необгрунтованими, оскільки відповідні, належні, безспірні докази відсутності заборгованості банком не надані (виписка з банку, довідку про відсутність заборгованості, тощо), а отже у позивача відсутня можливість самостійно звернутися до державного реєстратора з заявою про скасування обтяження. Відтак, ним доведена наявність порушеного права.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 скаргу підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Представник філії-Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»- Комаровський С.З. проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У пунктах 37.2 та 43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16-ц (14-431цс19) вказано, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (п. 39, 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18). 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20 зазначено, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 24.09.1996 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Рудненської селищної Ради народних депутатів від 17.07.1996 року № 46 (а.с.31).
Відповідно до копії квитанції Ощадбанку 6319, копії повідомлення про видачу Ощадбанку 6319 від 20.08.1990 та копії зобов`язання члена житлово-будівельного кооперативу індивідуального позичальника ОСОБА_1 видано кредит в розмірі 20 000 тис. рублів строком 25 років на будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).
Згідно копії квитанції від 14.11.1992 року позику з процентами у розмірі 20 823,30 тис. радянських карбованців ОСОБА_1 повернув.
З розділу про державну реєстрацію обтяжень вбачається, що державним реєстратором Стрихар М.І. зареєстровано обтяження, а саме заборону на нерухоме майно, суб`єктом якої є ОСОБА_1 , інформація про деталізацію: заборона (архівний запис) зареєстровано 26.02.2007 року реєстратором Перша Львівська державна нотаріальна контора на підставі повідомлення, б/н, 20.08.1990, ощадбанк №6319 м. Львів (а.с.12,72).
Згідно листа АТ «ОщадБанк» №111.34-17/66038/2023 від 09.10.2023 року, станом на 09.10.2023 року кредитна заборгованість на ім`я ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» відсутня. Також Банк повідомив, що Ощадний банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 відповідно до Закону України від 20.03.1991 «Про банки та банківську діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР (який існував до 1991 року), (а.с.13).
Відповідно до постанови КМУ від 06.04.2011 №505 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.02.2003 №261» ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на ПАТ «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». Постановою КМУ №568 від 05.06.2019 затверджено зміни до статуту АТ «Ощадбанк», зокрема, змінено повне найменування Банку з ПАТ «Державний ощадний банк України» на АТ «Державний ощадний банк України». Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов`язків Державного ощадного банку України і не є правонаступником Ощадбанку №6319 м. Львів.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що філія-Львівське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» не є боржником або особою, в інтересах якої накладено обтяження на майно позивача, а також не доведено порушення відповідачем його прав. Тому, враховуючи, що позивачем в порядку ст. 51 ЦПК України не було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позову з підстав, що такий подано до неналежного відповідача. Крім того, суд критично оцінив доводи позивача про неможливість в інший спосіб захистити своє право, оскільки ним не долучено доказів на підтвердження зазначеного.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки він відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.
Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що у 2007 році АТ «Ощадбанк» зверталося до державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради з заявою про державну реєстрацію обтяжень житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Головуючий:                Н.П. Крайник 

Судді                Я.А. Левик

               Р.В. Савуляк