Номер провадження: 22-ц/813/5402/25 
Справа № 521/2967/23
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Драгомерецького М.М.,
       Комлевої О.С.,                                 
               за участю секретаря        Козлової В.А.,
               представника ОСОБА_1 - юриста Собірова С.Ш. ,
               представника ДП «АМПУ» - Учень О.О.,
               представника третьої особи: ПС РМТ України - Єрененко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  представник Собіров Сухроб Шамсідінович , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року, повний текст якого складено 20 січня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Роїка Д.Я., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Професійна спілка робітників морського транспорту України про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
                                               встановив:

У січні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі ДМ «АМПУ»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Професійна спілка робітників морського транспорту України, та змінивши вимоги, просив поновити його на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та просив суд:
- скасувати п.1 Наказ про припинення трудових договорів з працівниками від 15.12.2022 року № 53-ОП в частині звільнення ОСОБА_1 ;
- скасувати наказ №222-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 від 28.12.2022 року;
- поновити позивача на посаді провідного фахівця з питань цивільного захисту відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП), стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2022 року по дату ухвалення рішення включно;
- стягнути суму сплаченого судового збору та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць у розмірі 24 351,21 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Херсонського МП) на посаді провідного фахівця з питань цивільного захисту відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП).
29.12.2022 року на підставі наказу №222-к від 28.12.2022 року позивача було звільнено з роботи за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, відповідно до наказу від 15 грудня 2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками».
Позивач вважав, що його звільнення є незаконним, проведено з чисельними порушеннями процедури звільнення, оскільки роботодавець у порушення ч. 3 ст. 41 КЗпП України не забезпечив можливість переведення його на іншу роботу та у день звільнення, а саме 29 грудня 2022 року у порушення ч. 1 ст. 47 КЗпП України не видав належним чином копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.
Позивач є членом професійної спілки робітників морського транспорту України з перебуванням на обліку в первинній профспілковій організації Херсонського МП, то відповідно до ст. 22 Закону України «Про професій спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 2.20 Галузевої угоди у сфері морського транспорту (застосування яких не обмежено у період дії воєнного стану), роботодавець, який планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру, повинен завчасно надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Дані вимоги закону, відповідач проігнорував.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця з питань цивільного захисту відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Херсонської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту).
В задоволенні інших позовних вимог було відмолено. 
Стягнуто з ДП «АМПУ», в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. (т.2, а.с.211-220). 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - юрист Собіров С.Ш. ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду в частині незадоволених вимог та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-7).
У відзиві на апеляційну скаргу ДП «АМПУ» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.3, а.с.17-20).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив вимоги ч. 7 ст. 49-2 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професій спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 2.20 Галузевої угоди у сфері морського транспорту.
З цих підстав, та відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Доказів видачі позивачу у день звільнення копії наказу (розпорядження) про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні - відповідачем не надано.
За таких обставин, суд погодився із доводами позивача, що відповідачем не дотримані вимоги ч. 4 ст. 41 КЗпП України, ч. 1 ст. 47 КЗпП України, ч. 7 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівника відповідно до п. 6 ч.1 ст. 41 цього Кодексу, тобто суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача проведено без достатніх на те правових підстав, із порушенням процедури та є незаконним.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги, в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі, яке відповідно до вимог, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Разом з тим, що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд першої інстанції також дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з посиланням не те, що за правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Тобто, вимушений прогул означає невиконання працівником роботи та неотримання ним оплати за виконану працю внаслідок незаконного звільнення.
Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є компенсацією працівнику сум, які б він отримав у разі, якщо б він працював та не був незаконно звільнений.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ще 11 травня 2022 року згідно наказу по ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) від 10 травня 2022року № 28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» з позивачем було призупинено дію трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.
Отже на час звільнення, позивач ОСОБА_1 не працював та не отримував заробітну плату, наказ ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) від 10 травня 2022року № 28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» (т.1, а.с.77). позивачем у судовому порядку не оскаржувався та був чинний на момент його звільнення. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу позову не посилався на незаконність зазначеного наказу.
За таких обставин, слід вважати трудові відносини між ДП «АМПУ» та позивачем на момент його звільнення призупиненими та такими, що не передбачали виконання працівником роботи за укладеним трудовим договором та виплату роботодавцем заробітної плати, що, незважаючи на встановлення факту незаконності звільнення, не свідчить про позбавлення працівника роботодавцем можливості виконання своєї трудової функції та отримання заробітної плати.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив (т.1, а.с.136-146, т2, а.с.124-131), представник відповідача зазначив, що відповідно до Положення про ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Херсонського МП) філія створена з метою забезпечення функціонування морського порту Херсон, організації та забезпечення безпеки мореплавства, утримання та ефективного використання державного майна, закріпленого за Філією.
Однак, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю здійснення обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності, робіт, забезпечення належного рівня безпеки судноплавства, дотримання вимог міжнародних договорів України, забезпечення охорони навколишнього природного середовища, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», ст. 5 Закону України «Про морські порти України», Порядку відкриття та закриття морських портів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 495, на підставі подання ДП «АМПУ» від 28 квітня 2022 року, вих. № 850/10-01-01, погодженого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 28 квітня 2022 року № 357/404/14-22 було закрито морські порти Бердянськ, Маріуполь, Скадовськ, Херсон з дня набрання чинності наказом Міністерства інфраструктури України від 28 квітня 2022 року № 256 до відновлення контролю над зазначеними морськими портами.
Представник відповідача зазначила, що 19 грудня 2022 року повідомлення про заплановане вивільнення позивача від 16 грудня 2022 року № 27 разом з копіями наказу ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Херсонського МП) від 15 грудня 2022року № 53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками» і переліку вакантних посад в ДП «АМПУ» були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення (ідентифікаційний трек-номер 0504522960312).
Крім того, рішенням спільного засідання Адміністрації і профкому від 03 жовтня 2022 року № 6 «Щодо внесення змін до правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Херсонського МП) від 14 червня 2013 (зі змінами)» було змінено номер телефону та електронну пошту, на які працівник може надсилати документи та/або повідомлення.
21 грудня 2022 року всі зазначені документи були надіслані позивачу месенджером Viber на телефон  НОМЕР_1 , який він особисто зазначив у реквізитах позовної заяви як контактний номер власного телефону (т.1, а.с.1).
       Перелік вакантних посад в ДП «АМПУ» був наданий позивачу разом з повідомленням про заплановане вивільнення від 16 грудня 2022 року № 27 засобами поштового зв`язку та месенджером Viber також на номер телефону НОМЕР_1 .
Оскільки згоду на переведення у передбачені законом строки позивач відповідачу не надав, трудовий договір був з ним розірваний. Одночасно зі звільненням позивач отримав вихідну допомогу та повну виплату за усіма передбаченими законом підставами.
Разом з тим, представник відповідача стверджувала, що усі без виключення особи, які надали згоду на переведення на іншу роботу, роботодавцем були працевлаштовані.

28 грудня 2022 року позивачу цінним листом з описом вкладення (ідентифікаційний трек-номер відправлення 0504525589909) були направлені копія наказу про припинення трудового договору (контракту) № 222-к та розрахунковий аркуш, а 29 грудня 2022 усі зазначені документи були надіслані позивачу в месенджері Viber також на номер телефону НОМЕР_1 .

Зазначені доводи представника відповідача матеріалами справи не спростовані.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.
При цьому суд правильно зазначив, що оскільки призупинення дії трудових договорів з працівниками ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) викликане військовою агресією проти України, то дані обставини виключають можливість надання та виконання роботи, тому вина власника або уповноваженого ним органу відсутня.

Як є загальновідомим, є факт того, що 01 березня 2022 року окупаційні війська російської федерації зайшли в м. Херсон, а 11 листопада 2022 року Збройними силами України було деокуповано правобережну частину Херсонської області (з м. Херсоном).

Проте, загальновідомою є також інформація про те, що від дня початку окупації до моменту звільнення м. Херсон перебувало під постійними обстрілами країни-агресора. Перебування працівників у м. Херсон в цілому та на території ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) і досі є вкрай небезпечним для життя та здоров`я, а тому забезпечити безпечні умови праці об`єктивно неможливо. Доступ на територію порту з дня деокупації заборонений, з безпекових міркувань уповноваженими органами державної влади, розмінування та знешкодження вибухонебезпечних предметів станом на час розгляду справи не проведене.

Закриття морського порту Херсон згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 28 квітня 2022року № 256 «Про закриття морських портів» унеможливило отримання доходів від здійснення господарської діяльності ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП).
Крім того, згідно з Порядком відкриття та закриття морських портів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11липня 2013року № 495 (із змінами), рішення про відкриття морського порту приймається Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, публікується в офіційному друкованому виданні «Повідомлення мореплавцям України» та розміщується на офіційному сайті міністерства.

Твердження апелянта та його представника юриста Собірова С.Ш. про те, що на дату звільнення ОСОБА_1 відновлено контроль над морським портом Херсон, є хибним, оскільки деокупація м. Херсон з 11 листопада 2022 року не означає відновлення роботи порту.

Місто Херсон взагалі та морський порт Херсон зокрема перебувають під постійними обстрілами окупаційних військ рф, а перебування на території морського порту Херсон ставить під загрозу здоров`я та безпеку співробітників/громадян. Відповідні обставини є загальновідомими і апелянту про них достеменно відомо, додатково про знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва та майна роботодавця внаслідок бойових дій свідчать відповідні докази (т.1, а.с.191-247).

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що, починаючи з дати видання наказу по ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) від 10 травня 2022року № 28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії», позивач ОСОБА_1 не працював, а тому не має права на отримання заробітної плати, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу, про що він вказав у позовній заяві та апеляційній скарзі (т.1, а.с.9, 71, т.3, а.с.7), якого фактично не було. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Також безпідставними є доводи представника апелянта ОСОБА_1 - юриста Собірова С.Ш. про те, що суд першої інстанції необґрунтовано зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання позову в сумі не менше 0.4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, від суми 2684 грн., а всього у сумі 1073.60 грн., які позивач сплатив на виконання ухвали суду (т.1, а.с.47/, та які підлягають стягненню на користь позивача за результатами розгляду його апеляційної скарги, оскільки як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач ставив в ній питання, у тому числі і про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, про що було вказано вище.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано вказав на необхідність сплатити судовий збір позивачем за дані позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,
         ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  представник Собіров Сухроб Шамсідінович , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 15.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

                                       М.М.Драгомерецький

       О.С. Комлева