УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1900/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 289/1900/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О., -

ВСТАНОВИВ:

               У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18.09.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 08/08-Ф/22. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_1 та майновими поручителями був укладений договір іпотеки б/н, посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Мельниченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №2477, що є невід`ємною частиною кредитного договору. 
               Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21885,22 доларів США та 20642,04 грн. заборгованості за кредитним договором від 18.09.2008 року, судові витрати по справі по 910 грн. 
               У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №08/08-Ф/22 від 18.09.2008 року в розмірі 21885,22 доларів США та 20462,04 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м, яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №167 про право власності на житло, виданого 26.07.1993 року виконкомом Радомишльської міської ради та зареєстроване у Житомирському бюро інвентаризації 20.07.1993 року, номер запису 125 в книзі 1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Станом на день звернення з даним позовом рішення суду в повному обсязі не виконано.
               Таким чином, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за простроченими процентами в сумі 17404,80 доларів США, що еквівалентно на день звернення до суду в сумі 636469,17 грн. з вартості предмету іпотеки: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м, яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №167 про право власності на житло, виданого 26.07.1993 року виконкомом Радомишльської міської ради та зареєстроване у Житомирському бюро інвентаризації 20.07.1993 року, номер запису 125 в книзі 1, а також стягнути понесені судові витрати в сумі 9547,03 грн.
               Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
               В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
               На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що станом на 16.01.2023 року вищевказане рішення суду в повному обсязі не виконано, сума заборгованості за кредитом залишилась незмінною. При ухваленні рішення суд не звернув увагу не тільки на встановлений Кредитним договором порядок нарахування та сплати процентів Позичальником (п. 3.1.7. Кредитного договору), а також і на суть позовних вимог в поданій позовній заяві щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, натомість розглядав справу про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.
               Суд послався на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 це 18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154це18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318це18), про те, що нібито право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
               Проте таке посилання прямо протирічить рішенню Конституційного Суду України №6-р(II)/2022 від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20). 
               Так, Конституційний Суд України також дійшов висновку про те, що як на момент укладення кредитного договору, так і упродовж строку кредитування банк має правомірні очікування на отримання процентів за користування грошима до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує ст. 41 Конституції України. Застосування припису першого речення ч. 1 ст. 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі.
               Також 18 січня 2022 Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/17048/17 зроблено висновок про те, що умови договору про нарахування процентів за користування кредитом до моменту фактичного повернення кредиту мають правомірно враховуватись. Суд відзначив, що посилання на правові висновки у справах №444/9519/12 та №912/1120/16 (негативні для банків) є нерелевантні.
               Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
               Судом встановлено, що 18.09.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 08/08-Ф/22, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 23000 доларів США на строк з 18.09.2008 року по 17.09.2018 року або по день, визначений в п. 1.6 та/або в п. 3.3.11. цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 14,4 % річних.
               На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, який посвідчений 18.09.2008 року Мельниченко Н.М., приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, та зареєстрований в реєстрі за №2477. 
               За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, власниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , а саме: квартира АДРЕСА_1 .
Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитних платежів не виконував, унаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість. У зв`язку з цим, ПАТ АБ "Укргазбанк" зверталось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
               Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2011 року у справі № 2-141/2011 позов ПАТ АБ "Укргазбанк" задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" 21885,22 доларів США та 20462,04 грн. заборгованості за кредитним договором від 18.09.2008 року солідарно та судові витрати по справі – по 910 гривень з кожного. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №08/08-Ф/22 від 18.09.2008 року в розмірі 21885,22 доларів США та 20462,04 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло виданого 26.07.1993 року виконкомом Радомишльської міської ради та зареєстроване у Житомирському бюро інвентаризації 20.07.1993 року, номер запису 125 в книзі 1. Вказаним судовим рішенням застосовано спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
               Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 5 вересня 2012 року в частині задоволення позову про виселення рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2011 року скасовано, відмовлено ПАТ АБ "Укргазбанк" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1 , в решті рішення залишено без змін.
               Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
               Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
               Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
               Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
               Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
               До закінчення строку дії кредитного договору, а саме у 2011 році, ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та за вищевказаними судовими рішеннями було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 18.09.2008 року № 08/08-Ф/22 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
               Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання, зокрема, щодо строку дії договору.
               Отже, фактично після закінчення строку кредитування, який було змінено ПАТ АБ "Укргазбанк" у 2011 році, банк безпідставно продовжив нараховувати ОСОБА_1 , зокрема, проценти за користування кредитними коштами, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за період з 12.03.2017 року по 16.01.2023 року.
               Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2022 у справі №592/11973/16-ц.
               Посилання ПАТ АБ «Укргазбанк» на те, що зобов`язання за кредитним договором не припинено, а тому кредитор вправі нараховувати проценти за користування кредитом, є безпідставними та спростовуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
               Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
               Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

               Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2024 року, - без змін.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: