ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/834/23	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/260/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта — Черничинець С.П.,
представника відповідачки-позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/834/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діяла адвокат Черничинець Світлана Петрівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовано тим, що з 13 березня 2010 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 19 січня 2022 року рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс №2021-61306 Дари-37 у справі №3301(с) Розірвання шлюбу) за заявою ОСОБА_6 (прохач) було розірвано.
Під час шлюбу подружжям набуто майно, яке є спільною сумісною власністю сторін, а саме:
- будинок АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631;
- квартира АДРЕСА_2 .
У зв`язку з наведеним ОСОБА_4 просив суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
В лютому 2023 року ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла адвокат Степанова Олена Вікторівна, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що об`єктом спільної сумісної власності майна подружжя у даній справі є:
- житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , оціночна вартість 884782.00 грн, придбаний на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2181 10 серпня 2020 року;
- земельна ділянка площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, оціночна вартість 78300.00 грн, придбана на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186 10 серпня 2020 року;
- квартира АДРЕСА_2 загальною площею 63.5 кв.м., вартістю 719200.00 грн, придбана на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 652 09 червня 2021 року;
- земельна ділянка площею 0.25 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:1830 вартістю 117780.00 грн, придбана на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за №257 27 січня 2022 року;
- житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_4 вартістю 47115.00 грн, придбаний на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 255 27 січня 2022 року;
- земельна ділянка площею 0.25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814 вартістю 356400.00 грн, придбана на ім`я ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 255 27 січня 2022 року;
- транспортний засіб «Jеер Grand Cherokee» VIN-code НОМЕР_1 приблизною вартістю, що еквівалентна 20000.00 доларів США. Станом на 04 лютого 2023 року вартість становить 2000000 x 36.5686 (курс долара США згідно курсу НБУ) = 731372.00 грн.
Зазначає, що транспортний засіб «Jеер Grand Cherokee» відчужено ОСОБА_4 01 жовтня 2022 року без згоди ОСОБА_5 .
У зв`язку з наведеним ОСОБА_5 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, просила суд визнати за нею право власності на:
- 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 ;
- 1/2 земельної ділянки площею 0.1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631;
- 1/2 квартири АДРЕСА_2 загальною площею 63.5 кв.м.;
- 1/2 земельної ділянки площею 0.25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830;
- 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_4 ;
- 1/2 земельної ділянки площею 0.25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814.
Стягнути з ОСОБА_4 компенсацію за проданий транспортний засіб «Jеер Grand Cherokee», VIN-code НОМЕР_1 , в сумі 400000.00 гривень, що еквівалентно 10000.00 доларів США.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_4 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 , задоволено частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на:
- 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 ;
- 1/2 частку земельної ділянки площею 0.1044 га в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631;
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 загальною площею 63.5 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право приватної власності на:
- 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 ;
- 1/2 частку земельної ділянки площею 0.1044 га в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631;
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 загальною площею 63.5 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 387106 гривень компенсаційної вартості 1/2 частини автомобіля «Jеер Grand Cherokee» VIN-code НОМЕР_1 .
В іншій частині первісних та зустрічних позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішеннями, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Черничинець Світлана Петрівна, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги той факт, що вільне і мирне володіння часткою в нерухомому майні є неможливим, оскільки, ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_4 в користуванні будинком, де він зареєстрований, а саме 14 грудня 2022 року, не маючи ключів від будинку АДРЕСА_1 , нікого не повідомивши про намір зайти до будинку, ОСОБА_5 , за допомогою інших осіб, зламала замки в будинку та винесла з будинку речі, в тому числі особисті речі ОСОБА_4 . По цьому факту було здійснено виклик оператора 102. З грудня 2022 року будинком розпоряджається виключно ОСОБА_5 та її родичі.
Крім того, квартирою АДРЕСА_2 також розпоряджається виключно ОСОБА_5 та її родичі. Цією квартирою ОСОБА_4 не користувався, не розпоряджався і, з моменту купівлі, не був там жодного разу, ключів від квартири не мав. ОСОБА_5 без згоди іншого співвласника передала квартиру в оренду та особисто отримує дохід.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 ніколи не мала бажання проживати в с.Тостолуг, тому спочатку було придбано квартиру АДРЕСА_2 , де вона і була зареєстрована. Оскільки ОСОБА_4 завжди мріяв проживати в будинку в селі, тому було придбано будинок АДРЕСА_1 , де зареєстрований тільки ОСОБА_4 .
Саме дії ОСОБА_5 , якими вона порушує права позивача ОСОБА_4 , спричинили подання позовної заяви про поділ спільної сумісної власності подружжя до суду.
Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 не надано жодних доказів чи обґрунтувань щодо поділу спільного майна подружжя чи заперечень щодо запропонованого та обґрунтованого позивачем ОСОБА_4 можливого варіанту поділу.
Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що ОСОБА_5 письмової згоди на відчуження автомобіля не надавала і, як наслідок, ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати половину вартості автомобіля. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Відповідачем за первісним позовом, ОСОБА_5 , не оскаржувався договір купівлі-продажу автомобіля, що, у свою чергу, підтверджує обізнаність у правомірності правочину.
Відмовляючи у реальному поділі спільного майна подружжя судом першої інстанції не враховано, що сторони дійшли згоди щодо вартості кожного об`єкта нерухомого майна спільної сумісної власності подружжя, що одним з подружжя вчиняються перешкоди у вільному та безперешкодному володінні майном іншому, що об`єкти нерухомого майна (будинок АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 ) є житловими приміщеннями та придатні для проживання.
Відповідачем за первісним позовом не надано жодних доказів чи обґрунтувань щодо поділу спільного майна подружжя чи заперечень щодо запропонованого та обґрунтованого позивачем можливого варіанту поділу.
В зв`язку із викладеним, апелянт просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.
08 квітня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_5 — адвоката Степанової Олени Вікторівни надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що апелянтом не зазначено, які норми матеріального чи процесуального права порушені судом першої інстанції, а викладене в апеляційній скарзі не відповідає обставинам справи та не підтверджується жодними допустимими доказами.
Твердження апелянта, що відповідачка не включає усі необхідні технічні комунікації (охоронну сигналізацію та систему відеонагляду, які необхідні для належного догляду за будинком, сигналізацію та систему відеонагляду) та винесла з будинку АДРЕСА_1 особисті речі ОСОБА_4 є надуманими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, адже відповідачку не притягували до кримінальної відповідальності і докази такого притягнення в матеріалах справи відсутні.
Що стосується користування квартирою АДРЕСА_2 , то зазначає, що в апелянта ключі від зазначеної квартири були, адже саме апелянт згідно договору купівлі-продажу вищевказаної квартири був представником відповідачки та підписував договір купівлі-продажу. Більше того, апелянт жодного разу не звертався до відповідачки з проханням надати доступ до вищевказаної квартири.
Крім того, відповідачка своєї згоди на заставу автомобіля марки «Jеер Grand Cherokee», який був придбаний за спільні кошти подружжя, не надавала, і докази такої згоди в матеріалах справи відсутні.
Також звертає увагу суду на той факт, що запропонований апелянтом варіант поділу спільної сумісної власності є абсолютно несправедливим по відношенню до відповідачки, адже вартість будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу становить 1650000.00 грн, вартість земельної ділянки 550000.00 грн, що разом становить 2200000.00 грн, а вартість квартири становить 719200.00 грн.
В зв`язку із викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 , в інтересах якого діяла адвокат Черничинець Світлана Петрівна, апеляційну скаргу підтримала частково, визнавши, що вартість автомобіля «Jеер Grand Cherokee» слід віднести то розміру частки ОСОБА_4 .
Представник ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла адвокат Степанова Олена Вікторівна, апеляційну скаргу визнала частково та погодилася із варіантом поділу майна, який запропонований апелянтом, за умови сплати різниці вартості часток.
Апеляційна скарга подана лише в частині порядку (способу) поділу майна подружжя, а саме:
- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 196.45 кв.м.;
- земельної ділянки кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, площею 0.1044 га, що розташована в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області;
- квартири квартири АДРЕСА_2 загальною площею 63.5 кв.м.;
- автомобіля марки «Jеер Grand Cherokee», 2015 року випуску,
а тому в іншій частині рішення суду, колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2010 року.
19 січня 2022 року рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс №2021-61306 Дари-37 у справі №3301(с) Розірвання шлюбу) за заявою ОСОБА_6 (прохач) було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Як вбачається із відповіді Зборівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №317/26.6.1-07.4 від 01 грудня 2022 року, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ч.1 ст.471 ЦПК України). У свою чергу між Україною та Сполученими Штатами Америки не укладено договору про правову допомогу. Відтак судові рішення Сполучених Штатів Америки визнаються в Україні за принципом взаємності. У зв`язку із цим, виконати рішення загальної юрисдикції міста Філадельфії №2022-61306 Дари-37 можливо після його визнання відповідно до норм цивільно-процесуального права України в судовому порядку.
За час спільного проживання подружжям однією сім`єю сторони набули у спільну власність наступне нерухоме майно:
- будинок АДРЕСА_1 , загальна площа 196.4 кв.м., житлова площа 86.4 кв.м.;
- земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631;
- квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 63.5 кв.м., житлова площа 35.7 кв.м.
Щодо визначення вартості вищевказаного нерухомого майна спільної власності подружжя, колегія суддів враховує, що в судовому засіданні сторони погодилися із вартістю майна, визначеною в договорах купівлі-продажу, а саме: вартість будинку – 1650000.00 грн, земельної ділянки – 550000.00 грн, квартири – 719200.00 грн.
При цьому сторони заперечень щодо оцінки нерухомого майна, яке підлягає поділу, не висловлювали, клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи не надавали, що свідчить про погодження між сторонами оцінки спірного майна, яку ОСОБА_5 вказала у відзиві на апеляційну скаргу.
Більше того, вартість нерухомого майна, визначена у відзиві на апеляційну скаргу, відповідає вартості, вказаній в договорах купівлі-продажу житлового будинку від 10 серпня 2012 року, зареєстровано в реєстрі №2181, купівлі-продажу земельної ділянки від 10 серпня 2012 року зареєстрованого в реєстрі №2186, купівлі-продажу квартири від 09 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі №652 (т.1 а.с.45-51).
Окрім вказаного вище майна, сторонами у шлюбі набуто автомобіль марки «Jеер Grand Cherokee», 2015 р.в., який станом на 30 вересня 2022 року був зареєстрований за ОСОБА_4 , та 01 жовтня 2022 року перереєстрований на нового власника, що стверджується інформацією №31/19-С-7а, наданою 20 січня 2023 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області.
Відповідно до висновку експерта №838/23-22 від 17 жовтня 2023 року, складеного експертом Копцюх Г., середня ринкова ціна колісного транспортного засобу «Jеер Grand Cherokee», ідентифікаційний номер VIN (номер шасі, кузова, рами) НОМЕР_1 , 2015 року випуску, станом на момент проведення експертизи, становить 774212.00 грн. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві.
Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20 (пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36).
Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)».
Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.
Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.
Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину), якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 квітня 2015 року № 6-7цс15.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Звертаючись до суду із первісним позовом ОСОБА_4 просив суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631. Натомість, визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 , крім поділу вищевказаного нерухомого майна подружжя, просила стягнути з ОСОБА_4 компенсацію за проданий транспортний засіб марки «Jеер Grand Cherokee», який відчужено ОСОБА_4 01 жовтня 2022 року без згоди іншого з подружжя.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що жиловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка в с.Товстолуг для будівництва та земельна ділянка площею 0.1044 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, квартира АДРЕСА_2 , автомобіль «Jеер Grand Cherokee» номер шасі НОМЕР_1 , 2015 року випуску, є об`єктами спільної сумісної власності сторін, що сторонами визнається та не оспорюється.
Таким чином загальна вартість майна, яке є спільно сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 становить 3693412.00 грн (2919200.00 — нерухоме майно + 774212.00 - рухоме майно).
При цьому, 01 жовтня 2022 року ОСОБА_4 відчужив транспортний засіб марки «Jеер Grand Cherokee» без письмової згоди ОСОБА_5 . Зазначений висновок ОСОБА_4 не спростований.
Твердження ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що вказаний автомобіль по довіреності, яку він видав ОСОБА_7 , був останнім переоформлений на свою дружину за згодою відповідачки ОСОБА_5 , в якості погашення боргу за ремонтні роботи, які проводилися у будинку АДРЕСА_1 , судом до уваги не беруться, оскільки вказане не підтверджується матеріалами справи, а також не доведено, що такі дії вчинялись в інтересах сім`ї.
Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
Водночас в судовому засіданні апеляційного суду 16 жовтня 2025 року представники сторін, мотивуючи тим, що вільне і мирне володіння спільно сумісними частками в нерухомому майні є неможливим, просили здійснити поділ майна з згідно якого:
- за ОСОБА_4 визнається право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , вартістю 1650000.00 грн, земельну ділянку площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, вартістю 550000.00 грн;
- за ОСОБА_5 визнається право власності на квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 719200 грн, та виплата компенсаційної вартості 1/2 частки спільно сумісного майна подружжя.
З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності та найбільш ефективний спосіб вирішення спору, колегія суддів вважає, що слід здійснити поділ майна подружжя наступним чином:
Визнати за ОСОБА_4 право власності, одночасно припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 , на наступне майно:
- на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , вартістю 1650000.00 грн;
- на земельну ділянку площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, вартістю 550000 грн,
а всього на майно загальною вартістю 2200000 грн.
Визнати за ОСОБА_5 право власності, одночасно припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 719200 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію різниці вартості часток спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1127506.00 грн, у тому числі за рухоме майно.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення суду.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року у в частині задоволення позову про поділ спільного сумісного майна подружжя — змінити та викласти його в наступній редакції:
«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя — задовольнити частково.
Визнати спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :
- житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , вартістю 1650000 (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок;
- земельну ділянку площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, вартістю 550000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок;
- квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 719200 (сімсот дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок;
- автомобіль марки «Jеер Grand Cherokee», 2015 року випуску, вартістю 774212 (сімсот сімдесят чотири тисячі двісті дванадцять) гривень 00 копійок,
а всього майно загальною вартістю 3693412 (три мільйона шістсот дев`яносто три тисячі чотириста дванадцять) гривень 00 копійок.
В порядку поділу майна подружжя:
Визнати за ОСОБА_8 право власності, одночасно припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_9 на наступне майно:
- житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , вартістю 1650000 (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок;
- земельну ділянку площею 0.1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в с.Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, вартістю 550000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок;
а всього на майно загальною вартістю 2200000 (два мільйони двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Визнати за ОСОБА_9 право власності, одночасно припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_8 , на наступне майно:
- квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 719200 (сімсот дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок,
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості часток спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1127506 (один мільйон сто двадцять сім тисяч п`ятсот шість) гривень 00 копійок».
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 27 жовтня 2025 року.

Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       Н.М. Храпак