УХВАЛА
06 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 160/33004/24
адміністративне провадження № К/990/41943/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шишова О. О.,
суддів: Блажівської Н. Є., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі №160/33004/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21 листопада 2024 року № 5942-п про проведення документальної планової виїзної перевірки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 5942-п від 21 листопада 2024 року в частині проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» за період діяльності з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надано 10-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме, подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із обґрунтуванням (поважних) причин пропуску такого строку.
Відповідно до інформації, наявної в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала про залишення касаційної скарги без руху в електронному вигляді доставлена до електронного кабінету Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в підсистемі «Електронний суд» від 23 жовтня 2025 року о 20:04 год. 
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку касаційного оскарження, заявник зазначив, що вже подавав касаційні скарги до Верховного Суду, однак вони були повернуті. При цьому він наголошує, що первинна касаційна скарга була подана в межах установленого законом строку. Заявник також підкреслює, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права на повторне звернення до суду касаційної інстанції. На його думку, наведені обставини є поважними підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Розглянувши зазначене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для його поновлення не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Як убачається з матеріалів касаційної скарги, Єдиного державного реєстру судових рішень та відомостей Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», відповідач уже неодноразово реалізовував своє право на касаційне оскарження рішення апеляційного суду у цій справі.
Ухвалами Верховного Суду від 05 червня 2025 року та від 04 липня 2025 року касаційні скарги повернуто як такі, що не містили обов`язкових підстав для касаційного оскарження.
Ухвалою від 21 серпня 2025 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав скаржнику десятиденний строк із дня отримання копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків, зокрема шляхом подання до суду: документа, що підтверджує сплату судового збору в установленому законом розмірі, а також уточненої касаційної скарги із зазначенням та обґрунтуванням наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
На адресу суду надійшла заява, у якій скаржник просив продовжити строк для їх усунення.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги відмовлено, касаційну скаргу повернуто скаржнику.
Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. Клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим, оскільки невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення касаційної скарги, не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, а тому не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Крім того, посилання на дослідження судової практики Верховного Суду, само по собі не може слугувати підставою для поновлення процесуального строку, без належного обґрунтування подібності правовідносин.
Також Верховний Суд не приймає до уваги й доводи скаржника щодо подання ним повторної (чергової) касаційної скарги в межах річного строку з дня складання повного тексту оскаржуваної постанови, з огляду на те, що частина п`ята статті 333 КАС України не змінює загальні строки реалізації особою права на касаційне оскарження, які встановлені статтею 329 КАС України, а є імперативною нормою процесуального закону, яка встановлює для суб`єктів владних повноважень граничний (присічний) строк на касаційне оскарження судових рішень.
Крім того, посилання на дослідження судової практики Верховного Суду, само по собі не може слугувати підставою для поновлення процесуального строку, без належного обґрунтування подібності правовідносин.
Отже, зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження не свідчать про існування об`єктивних непереборних перешкод для своєчасної реалізації процесуальних прав.
Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у повторному клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Ураховуючи те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про поновлення строку на касаційне оскарження.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 160/33004/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             О. О. Шишов

Судді                                                                                                 Н. Є. Блажівська

                                                                                                          М. М. Яковенко