ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          09 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/2363/25	

Головуючий суддя І інстанції – Озерянська С.І.

          Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Іванова С.М. (доповідач),
                              суддів:  Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну  скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ДТЗ» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 в адміністративній справі №160/2363/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ДТЗ"  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                                            ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ДТЗ" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.04.2024 року №0188420406 форми «Н» на суму штрафу 62 999.19 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення було повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене судове рішення як незаконне та прийняти нову постанову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскільки при обчисленні строку звернення до суду у податкових спорах, у випадку попереднього адміністративного оскарження, необхідно застосовувати саме п.56.19 ст.56 ПК України, а не загальні норми КАС України, суд першої інстанції неправильно визначив момент початку перебігу строку звернення до суду, оскільки не врахував, що цей строк починає перебіг з наступного дня після отримання платником податків рішення за результатами розгляду скарги (підпункт 56.17.3 п.56.17 ст.56 ПК України). Зауважено, що станом на момент подання позовної заяви, рішення за результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення позивачем не було отримано.
Розгяд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 312 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а поважні підстави для його поновлення відсутні.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного. 
Положеннями частини першої статті 122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта цієї статті).
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Зокрема, частинами першою та другою цієї статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30 серпня 2018 року в адміністративній справі № 813/2897/16.
Конституційний Суд України в Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визнав конституційними положення КАС України про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору, якими лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Спірним у цій справі є питання додержання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення контролюючого органу про залишення його скарги без задоволення.
У сфері оподаткування права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Спеціальними нормами, які встановлюють порядок оскарження рішень контролюючих органів, є норми статті 56 ПК України. Зі змісту цієї статті вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків у першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
За пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Більше того, правовий висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 тривалий час застосовують адміністративні суди у своїй судовій практиці, його, зокрема, підтримав Верховний Суд у постанові від 10 травня 2024 року у справі № 520/1810/23, у якій констатував, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
З огляду на викладене, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього використання досудового порядку становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Підсумовуючи вказане вище, в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1  місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.07.2025 по справі № 500/2276/24, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області №0188420406 форми «Н» було прийняте відповідачем 24.04.2024 року.
23.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із скаргою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0188420406 від 24.04.2024 року, проте рішенням ДПС України від 23.07.2024 року скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін. 
З матеріалів справи видно, що в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає те, що про порушення своїх прав дізнався після того як отримав лист відповідача від 02.12.2024 року про направлення рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги від 23.07.2024 року №22389/6/99-00-06-01-02-06, яке     було здійснено засобами поштового зв`язку 23.07.2024 року. Вказує, що рішення, прийняте ДПС України за результатом розгляду скарги від 23.07.2024 року №22389/6/99-00-06-01-02-06 було направлено до поштового відділення, яке не здійснює обслуговування поштової адреси позивача, а тому таке рішення не було отримано.
Проте з вищевикладених норм слідує, що приписи Податкового кодексу України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював таке вручення платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка міститься в його реєстраційних документах і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.02.2023 у справі №160/5278/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України передбачено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як видно з матеріалів справи, адресою на яку здійснювалось направлення поштової кореспонденції контролюючим органом є 69000, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Штабна, будинок 13, приміщення, 31, що відповідає зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказана позивачем як адреса місця реєстрації та листування у позовній заяві, а також у скарзі на податкове повідомлення рішення.
Крім того, з листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.12.2024 року про направлення рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги від 23.07.2024 року №22389/6/99-00-06-01-02-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 24.04.2024 року №0188420406, а скаргу без задоволення видно, що таке рішення направлено засобами поштового зв`язку 23.07.2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену у скарзі.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином здійснило надсилання рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги від 23.07.2024 року №22389/6/99-00-06-01-02-06, а отже поважні підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.
В свою чергу, відповідно абзацу 2 частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України,  якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Наведена норма направлена на врегулювання питання строку звернення до суду у випадку досудового врегулювання спору позивачем за умови коли  рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом.
В наведених випадках, коли рішення не прийнято, або не вручено, встановлено шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з  висновками суду першої інстанції, що в межах даної справи, позивач в адміністративному порядку оскаржив податкове повідомлення-рішення подавши скаргу до Державної податкової служби України 23.05.2024 року. Не отримавши рішення за результатами розгляду його скарги у строки передбачені чинним законодавством позивач мав право оскаржити податкове повідомлення-рішення в шестимісячний строк з моменту подання скарги на таке податкове повідомлення-рішення, натомість адміністративний позов було подано лише 27.01.2025 року. 
Причини невручення рішення за результатами розгляду скарги не мають в даному випадку вирішального значення, оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України чітко встановлено строк звернення до суду у випадку не отримання рішення за результатами розгляду скарги.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ДТЗ» – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 в адміністративній справі №160/2363/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених      ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва