Справа № 127/9321/25
Провадження № 22-ц/801/1823/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року	Справа № 127/9321/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,
розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 червня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю.В., дата складання повного тексту судового рішення не відома, 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що monobank – це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїздить за адресою зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Умови обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank чинні на дату підписання анкети-заяви, опубліковані на офіційному сайті банку та доступні для ознайомлення.
Сторони домовилися, що банк має право на власний розсуд переглядати ліміт.
02.06.2020 року ОСОБА_1  звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.06.2020 року. Дана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами та Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірник у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
В анкеті-заяві відповідач підтвердив, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 .
Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку коштів для погашення заборгованості за кредитом, порушивши умови зобов`язання.
Як вказує позивач, загальний залишок заборгованості відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 59 690, 97 грн.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. 
Пославшись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором надання банківських послуг від 02.06.2020 року у розмірі 59 690, 97 грн та судові витрати. 
10.06.2025 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з  ОСОБА_1  на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.06.2020 року в розмірі 34 975,21 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також стягнено судовий збір в розмірі 1 774, 22 грн. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши із відповідача відсотки за користування кредитом.
Апелянт у скарзі зазначає, що відповідач, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту, якими визначено умови кредитування, в тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитом.
При цьому, скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на недоведеність позивачем, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився із ними є безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».
Також вказує на те, що відповідач не надав доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду в частині позовних вимог, які задоволено, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2020 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг "Monobank/Universal Bank", у якій просила відкрити поточний рахунок на своє ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у Додатку до договору. Погодилась, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати. Засвідчила, що особистим ключем буде використовуватись у мобільному додатку з метою посвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису (а.с. 16).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача надав копію Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а.с. 23-46), паспорт споживчого кредиту (а.с. 47-49), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.06.2020 року, укладеного між сторонами станом 03.02.2025 року (а.с. 12-14), відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту становить 59 690, 97 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача із відповідними Умовами кредитування, зокрема про можливість нарахування банком відсотків за користування кредитом, неустойки за прострочення зобов`язання, можливість їх списання шляхом збільшення кредитного ліміту та обрахування у прострочену суму заборгованості.    
З урахуванням того, що домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 02.06.2020 року не містить, суд дійшов висновку, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню в відповідача на користь позивача, становить 34 975,21 грн, яка розрахована таким чином: від 59 690,97 грн (заборгованість, нарахована позивачем станом на 03.02.2024 року) від якої віднімається 24 715,76 грн (нараховані позивачем відсотки, які включені до тіла кредиту).
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з вимогами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Так, позивачем на підтвердження його вимог, зокрема, надано Витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів монобанк з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту в редакції, яка набула чинності 06.10.2022 року, у той час як Анкета-заява підписана ОСОБА_1 02.06.2020 року.
Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши відсутність доказів ознайомлення відповідача із відповідними Умовами кредитування, в тому числі щодо можливості нарахування банком відсотків за користування кредитом, неустойки за прострочення зобов`язання, можливість їх списання шляхом збільшення кредитного ліміту та обрахування у прострочену суму заборгованості, дійшов правильного висновку про те, що такі Умови кредитування не є доказом того, що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
Відтак, зважаючи на недоведеність правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд обґрунтовано вважав, що такі суми не можуть включатися до загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню, а тому сплачена відповідачем сума таких відсотків повинна бути зарахована в якості погашення заборгованості за тілом кредиту.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд, з поміж іншого, звертає увагу також на те, що надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 3 42/180/17).
Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також у постанові від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19 Верховним Судом викладена правова позиція про неможливість застосування до аналогічних спірних правовідносин норм, що викладені у ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк», як з моменту виникнення спірних правовідносин, так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
В даному випадку Анкета-заява позичальника не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов`язання. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків за порушення грошового зобов`язання, що визначені у наданому суду витягу із Умов та правил надання банківських послуг, неможливо вважати обґрунтованим, повністю узгоджується із наведеними вище нормами матеріального права та правовими позиціями Верховного Суду, а тому доводи в цій частині є безпідставними.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі викладеного, керуючись ст.  367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року – без змін.
Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                   О. В. Ковальчук

Судді                                                                              Т. Б. Сало
                                                                                        
О. Ю. Береговий