УХВАЛА
 
02 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 2-2791-2010
провадження № 61-11896ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» про визнання права володіння майном,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 22 вересня 2025 року  ОСОБА_1  за допомогою засобів поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.
 
2.                 Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на такі обставини.
 
3.                 Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
4.                 У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
5.                 У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
6.                 Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
7.                 Отже, законодавець визначив обов`язком особи, яка подає касаційну скаргу, зазначати підстави касаційного оскарження з визначеного законом переліку та їх нормативно-правове обґрунтування. Невиконання цієї вимоги процесуального закону перешкоджає суду касаційної інстанції прийняти касаційну скаргу до розгляду.
 
8.                 Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень містить інформацію про те, що вперше з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 12 березня 2025 року. Ухвалою від 31 березня 2025 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків, які згідно з роз`ясненнями суду касаційної інстанції заявник мав змогу усунути шляхом уточнення вартості нерухомого майна, уточнення підстав касаційного оскарження та подання до суду виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, надання копій цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
9.                 Ухвалою від 30 червня 2025 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу особі, яка її подала, з огляду на невиконання вимог ухвали від 12 березня 2025 року.
 
10.             Подаючи 19 вересня 2025 року касаційну скаргу вдруге, ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, однак не посилається на підстави касаційного оскарження з переліку, визначеного у частині другій статті 389 ЦПК України, та не зазначає їх нормативно-правове обґрунтування. Тобто, ОСОБА_1 не виконав вимоги пункту 5 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
11.             Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
12.             Отже, невиконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України законодавець визначив безумовною підставою для повернення касаційної скарги особі, яка її подала.
 
13.             З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.
 
Керуючись статтями 261, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» про визнання права володіння майном.
 
Копію ухвали надіслати учасникам справи.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                   А. А. Калараш