ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року	Львів	Справа № 456/1079/25 пров. № А/857/24067/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду  (головуючий суддя Сас С.С., м. Стрий) у справі № 456/1079/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 

в с т а н о в и в :

25.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №543/24 від 16.11.2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3  ст. 210-1 КУпАП  у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн.
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
На підставі частини 3  статті 123 КАС України  Стрийський міськрайонний суд Львівської області 30.05.2025 позовну заяву залишив без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду через неповажність зазначених позивачем підстав для його поновлення. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про оскаржувану постанову позивачу стало відомо 27.01.2025, з дати подання заяви до начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про винесення постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій по виконавчому провадженню ВП 76945474 на підставі виконавчого документу. При цьому зазначає, що зі змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення №543/24 від 16.11.2024, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3  ст. 210-1 КУпАП  у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн., стало відомо лише 14.02.2025 після ознайомлення з нею у приміщенні державної виконавчої служби. Вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали,  свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, причини пропуску строку звернення, зазначені позивачем, є неповажними.
Суд першої інстанції вказав, що згідно заяви позивача від 27.01.2025, поданої начальнику Солом`янського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про винесення постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій по виконавчому провадженню ВП 76945474, та постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 543/24 від 16 листопада 2024 року про накладення стягнення на ОСОБА_1 , позивачу  мало бути відомо про оскаржувану постанову.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів при наданні оцінки законності та обгрунтованості ухвали про залишення позову без розгляду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частина перша  статті 118 КАС України  визначає, що процесуальні строки - це встановлені  законом  або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються  законом, а якщо такі строки  законом  не визначені - встановлюються судом.
Положеннями ст. 286 КАС України врегульовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно  частини другої   ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011  від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.  Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19.
Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами  законом  передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з  дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для    визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Апелянт у апеляційній скарзі покликається на те, що про зміст оскаржуваної постанови він дізнався лише 14.02.2025 у відділі державної виконавчої служби після того, як йому стало відомо, що відносно нього відкрито виконавче провадження №76945474, яке перебуває на виконанні у Солом`янському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
Колегія суддів приймає той факт, що позивачу до 14.02.2025 могло бути відомо лише про номер виконавчого провадження (76945474), ідентифікатор доступу, а також про стягувача – ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому з метою отримання виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження №76945474 він безпосередньо звернувся до відділу ДВС 14.02.2025.
Лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання 14.09.2025 копії постанови по справі про адміністративне правопорушення №543/24 від 16.11.2024, позивачу стало відомо, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3  ст. 210-1 КУпАП  у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн.
До суду за захистом свої порушених прав позивач звернувся 25.09.2025 в межах визначеного ст. 286 КАС України 10-денного строку.
Згідно із статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 справа “Меньшакова проти України” (Заява №377/02) пункт 52 “Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі “право на суд”, яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на “розгляд” спору судом (див., наприклад, рішення у справі “Кутіч проти Хорватії” (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)”.
У справі “Мушта проти України” (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали обмежив право позивача на доступ до суду, що стало перешкодою для захисту його прав.
Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про залишення позову без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на викладене, слід передати позовну заяву на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.  311,  312,  315,  320,  321,  322,  325,  328 КАС України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду  у справі № 456/1079/25 скасувати та передати справу (заяву) на розгляд суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М. А. Пліш