ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                      
08 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 756/8106/23
провадження № 61-5907 св 25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
учасники справи:
позивач -         ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко Олександр Володимирович, ОСОБА_3 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
 ОСОБА_1  на рішення Оболонського районного суду м. Києва 
від 11 червня 2024 року у складі суддіЖука М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус КМНО) Іванова Л. М., приватний нотаріус КМНО Панченко О. В., ОСОБА_3 , в якому просила суд: 1) визнати договір дарування 
1/3 частки квартири АДРЕСА_1 недійсним; 2) визнати 1/3 частку у спірній квартирі спільною сумісною власністю колишнього подружжя.
Позов мотивовано тим, що 01 лютого 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого  ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Рішенням Оболонського районного суду від 15 липня 2020 року шлюб між ними було розірвано. 
Вказувала, що за час перебування у шлюбі 25 квітня 2015 року вони придбали 
1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_2 як спільна сумісна власність подружжя, так як була придбана за спільні кошти за час спільного проживання однією сім`єю. 
06 серпня 2021 року ОСОБА_2 за договором дарування подарував ОСОБА_3 вищевказану частку квартиру без її згоди.
Ураховуючи викладене, позивач просила суд її позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 
2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що   ОСОБА_1  пред`явила позов лише до 
  ОСОБА_2 , тобто до дарувальника частки у спірній квартирі.При цьому позовних вимог до обдарованої особи-  ОСОБА_3 не пред`явила, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляла, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачуу реалізації її процесуальних прав.
При цьому суди послалися на правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року 
у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд. Також просить постановити окрему ухвалу в разі допущення судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального або процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи № 756/8106/23 із Оболонського районного суду м. Києва, надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, належним чином не дослідили докази у справі.
Вказує, що судом апеляційної інстанції не було застосовано норми права з урахування правового висновку у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, провадження № 61-5330св24 й проігноровано факт незаконного використання та визнання адвокатом Литвиненко Д. О. ордеру з одним тим самим номером та серією для представництва в різних судових справах.
Крім того, зазначає, що судами не досліджено:
- заяву  ОСОБА_2 від 06 серпня 2021 року, підпис якого завірений нотаріусом, щодо його особистої відповідальності за настання негативних наслідків за договором дарування перед  ОСОБА_3 ;
- підтвердження пошкодження диску технічного запису судового засідання у справі № 756/11185/20, який було додано до справи позивачем як доказ визнання 
  ОСОБА_2 у судовому засіданні, що оспорювана частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя;
- заяву  ОСОБА_2 у різних судових справах про те, що оспорювана частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя;
- заяву ОСОБА_3 , як співвласника квартири від 31 серпня 2020 року, засвідчена приватним нотаріусом, щодо згоди на проживання малолітнього онука успірній квартирі;
- відсутність у матеріалах справи дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких дій стосовно нерухомого майна, права на користування якого належить малолітній дитині.
Зазначене вище дає підстави для постановлення окремої ухвали, якщо буде доведено допущення судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального або процесуального права при розгляді справи. 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційнускаргу 
У червні 2025 року до Верховного Суду надійшли аналогічні відзиви 
від представника приватного нотаріуса КМНО Іванової Л. М., приватного нотаріуса КМНО Панченка О. В. - адвоката Олексієнко З. О., на касаційну скаргу, в яких зазначається, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
У липні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника 
ОСОБА_2 - адвоката Литвиненка Д. О., на касаційну скаргу, в якому зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом сторін. При цьому посилається на відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду. Крім того, зазначає, що посилання в касаційній скарзі про те, що він порушив Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 18 лютого 2025 року є безпідставними, так як вказані обставини не містять підтвердження підробки та недостовірних відомостей. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року розірвано (справа № 756/15805/19). 
У шлюбі в сторін народилася дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 13-16).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 2015 року, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом КМНО Івановою Л. М. після встановлення її особи, перевірки дієздатність та факту реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 заявляє, що її чоловік ОСОБА_2 набуває 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за особисті кошти та ця частка квартири, що набувається, є його особистою приватною власністю (т. 1, а. с. 213).
25 квітня 2015 року між ОСОБА_7 , яка діяла зі згоди свого чоловіка 
ОСОБА_3 , з однією сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_2 набувається 1/3 частка цієї квартири згідно з поданою його дружиною ОСОБА_1 заяви за його особисті кошти в особисту приватну власність (т. 1, а. с. 199).
06 серпня 2021 року ОСОБА_2 укладено з ОСОБА_3 договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Панченко О. В., за умовами якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар 1/3 частку квартири 
АДРЕСА_1 . 
Згідно з пунктом 13 указаного договору 1/3 частка квартири, що відчужується, є особистою приватною власністю дарувальника, що підтверджується заявою його дружини ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчена 25 квітня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Івановою Л. М. (т. 1, а. с. 170).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скаргаОСОБА_4 задоволеннюне підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права 
із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухваленіз дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скаргицих висновків не спростовують.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Тлумачення цієї норми права вказує на те, що договір дарування за своєю правовою природою породжує права та обов`язки, як для дарувальника, який відчужує майно, так і для обдарованого, який це майно має приймає у дар.
Тобто у випадку оспорювання дійсності договору дарування особою, яка не є його учасником, належними відповідачами є: дарувальник та обдарований, оскільки такий спір безпосередньо стосується їх прав та обов`язків.
Суди встановили, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного нею договору дарування і при зверненні до суду вона, як позивач, до участі у справі 
не залучила ОСОБА_3 - сторону договору.
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
У підготовчому судовому засіданні на виконання частини першої статті 189 ЦПК України районним судом, з дотриманням принципу диспозитивності, при остаточному визначенні предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу з`ясовано думку позивачки щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 , після чого поставлено на обговорення питання про його залучення до участі у справі в якості третьої особи за наслідками якого постановлено відповідну ухвалу (13:15-13:21 хв. запису судового засідання).
При цьому, у поясненнях представника ОСОБА_3 , остання зазначала щодо протиправного незалучення її довірителя, як співвідповідача, так як у випадку задоволення позову у нього виникнуть обов`язки щодо повернення майна, що одержано при виконанні спірного договору дарування.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, провадження № 14-178цс20, зазначила, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору всі сторони правочину мають залучатися як відповідачі, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 рокуу справі№ 910/856/17, провадження № 12-128гс18.
Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою і незмінною, а тому посилання касаційної скарги на інші постанови Верховного Суду є нерелевантними до обставин цієї справи, так як вони взагалі не стосуються дослідження судом касаційної інстанції учасників справи, сторін оспорюваного договору, а стосуються розгляду справ по суті.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що  ОСОБА_1 пред`явила позов лише до ОСОБА_2 , тобто до дарувальника частки у спірній квартирі. При цьому позовних вимог до обдарованої особи - ОСОБА_3 не пред`явила, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляла, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачу у реалізації її процесуальних прав.
Посилання касаційної скарги про те, що суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази, є безпідставними та передчасними, оскільки суди не розглядали спір по суті, а відмовили у позові з підстави не залучення відповідача чи співвідповідача ОСОБА_3 . Лише при належному складі учасників справи судом встановлюються обставини справи та досліджується й вирішується спір по суті. 
У зв`язку з цим відсутні правові підстави для постановлення щодо суддів апеляційного суду окремої ухвали згідно з вимогами статті 420 ЦПК України.
Доводи в касаційній скарзі про те, що представник відповідача порушив норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 18 лютого 2025 року є безпідставними, так як вказані обставини не містять підтвердження підробки та недостовірних відомостей. При цьому суд апеляційної інстанції розглянув дане клопотання позивача і дав йому належну правову оцінку. 
Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, ухвалені з дотриманням вимог закону, а доводи касаційної скарги висновки суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційнускаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, розподіл судових витрат за подання відповідної касаційної скарги Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишити 
без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                             Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець