ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  917/1815/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - Бєлєвцової О.С., адвоката (дов. від 25.12.2024)
Дочірнього підприємства «Ньютек Юкрейн» - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2025 (суддя Тимощенко О.М.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 (головуючий суддя Крестьянінов О.О., судді: Білоусова Я.О., Тарасова І.В.)
у справі № 917/1815/24
за первісним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі -                        АТ «Укргазвидобування», скаржник)
до Дочірнього підприємства «Ньютек Юкрейн» (далі - ДП «Ньютек Юкрейн»)
про стягнення 1 383 001,21 грн
та зустрічним позовом ДП «Ньютек Юкрейн»
до АТ «Укргазвидобування»
про стягнення 1 169 790,33 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
АТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з вимогами до ДП «Ньютек Юкрейн» про стягнення 1 383 001,21 грн неустойки за прострочення виконання зобов'язань за договором поставки від 16.11.2023 № УБГ668/015-23                   від 16.11.2023 (далі - договір поставки), з яких: 569 573,48 грн пені та                813 427,73 грн штрафу у розмірі 7%.
ДП «Ньютек Юкрейн» звернулося до суду із зустрічним позовом до                      АТ «Укргазвидобування» про стягнення 1 169 790,33 грн, з яких: 1 165 624,71 грн суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії та 4 165,62 грн відшкодування комісії як збитків за сплату вимоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.02.2025 у справі        № 917/1815/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025, первісний позов задоволено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Стосовно вимог за зустрічним позовом про відшкодування комісії за сплату вимоги як збитків відмовлено.
Судові рішення попередніх інстанцій стосовно первісного позову мотивовані встановленими судами та обґрунтованими, підтвердженими документально й доведеними позивачем за первісним позовом обставинами прострочення відповідачем за первісним позовом виконання зобов'язань щодо поставки частини партії товару. Посилання ДП «Ньютек Юкрейн» на форс-мажорні обставини, що завадили вчасному виконанню таких обов'язків, як на підставу для відмови у задоволенні первісного позову, судами визнано необґрунтованими та недоведеними, через що відсутні підстави для звільнення постачальника від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором поставки. Стосовно зустрічного позову, суди виснували про те, що повне виконання постачальником зобов'язань з поставки товару є підставою для повернення, отриманої покупцем від банку-гаранта, суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії, та відповідно до наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у зазначеній частині. Натомість щодо вимог про відшкодування комісійних, як збитків за сплату вимоги за наданою гарантією, суди встановили, що така вимога не містить доведення наявності чотирьох складових для стягнення такої, як збитків. Крім того, комісія сплачена не на користь АТ «Укргазвидобування» (оскільки умови щодо розміру і сплати комісії встановлені не відповідачем за зустрічним позовом і від його волі не залежали), а на користь банку-гаранта та стосується правовідносин між банком та ДП «Ньютек Юкрейн».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування», з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить Верховний Суд скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду виключно щодо задоволеної частини зустрічного позову про стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ДП «Ньютек Юкрейн» суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії у розмірі 1 165 624,71 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні названих вимог; в іншій частині спірні судові рішення залишити без змін.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування підстав касаційного оскарження відповідач за зустрічним позовом посилається, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм статей 213, 546, 563, 568, 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 200 Господарського кодексу України (далі -               ГК України), частини другої статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі», частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», викладених у постановах об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 та від 07.02.2025 у справі №910/7497/24 (про те, що надання гарантії є фінансовою послугою) та вважає неможливим у спірних правовідносинах  повернення фінансової послуги (гарантії) після її споживання).
Крім того, в обґрунтування підстав касаційної скарги скаржник посилається на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми          статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» (статті 26 цього Закону у попередній редакції) у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: 14.01.2019 у справі №910/3777/18; від 20.06.2019 у справі №910/6433/18; від 15.01.2025 у справі № 910/2024/24 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, шляхом конкретизації відносно розмежування способів повернення забезпечення виконання зобов'язання по договору закупівлі, а саме: - в разі грошового забезпечення виконання договору закупівлі (після виконання переможцем закупівлі договору закупівлі), замовник повертає учаснику таке грошове забезпечення, тобто гроші у визначений договором спосіб; - в разі забезпечення виконання договору закупівлі в інший спосіб: шляхом надання гарантії, стендбай акредитиву, тощо (після виконання переможцем закупівлі договору закупівлі), замовник повертає саме такий вид забезпечення, тобто гарантію, угоду по акредитиву, тощо, але не гроші, а у визначений договором спосіб.
До того ж скаржник зазначає про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» у випадку забезпечення виконання договору закупівлі банківською гарантією через призму норм пункту 1 частини першої               статті 598, частини першої статті 901 ЦК України та положень банківського права у подібних правовідносинах стосовно визначення підстав повернення забезпечення виконання договору, яким у спірних правовідносинах виступає саме банківська гарантія, що є припиненою фактом виконання у зв'язку зі сплатою бенефіціару суми, на яку видано гарантію, що унеможливлює повернення фінансової послуги (гарантії) після її споживання (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).
Доводи інших учасників справи, заяви/клопотання
ДП «Ньютек Юкрейн» у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечило, з посиланням, зокрема на дотримання судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, та просило: касаційну скаргу залишити без задоволення; касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на спірні судові рішення закрити; рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду у задоволеній частині зустрічних позовних вимог залишити без змін.
Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 04.08.2025 32.2-01/1762 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 917/1815/24 у зв'язку з відпусткою судді Булгакової І.В.
Від АТ «Укргазвидобування» через підсистему «Електронний суд» 05.08.2025 надійшли письмові пояснення, в яких скаржник підтримав доводи своєї касаційної скарги.
Зазначені письмові пояснення відповідача за зустрічним позовом долучені Судом до матеріалів справи та враховуються Судом з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.
Від АТ «Укргазвидобування» через підсистему «Електронний суд» у день судового засідання 07.08.2025 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката Бєлєвцової О.С.
Відповідно до частини другої статті 197 ГПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання.
У судовому засіданні 07.08.2025 Суд протокольною ухвалою залишив заяву представника АТ «Укргазвидобування» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду без розгляду.
Ухвалою Суду від 07.08.2025 розгляд справи відкладено до 04.09.2025.
Згідно з ухвалою Суду від 01.09.2025 задоволено заяву АТ «Укргазвидобування» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів її представника - адвоката Бєлєвцової О.С.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:
- за результатом процедури публічних закупівель у формі відкритих торгів з особливостями за предметом « 23Т-288_43130000-3-Бурове обладнання (центратори пружинні для обсадної колони», далі - товар) (оголошення             від 21.09.2023 № UA-2023-09-21-002998-а) між АТ «Укргазвидобування» (покупець) та ДП «Ньютек Юкрейн» (постачальник) 16.11.2023 укладено договір поставки № УБГ668/015-23, згідно з яким постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації, що додається до договору та є його невід'ємною частиною, у строки, встановлені цим договором, а покупець має прийняти і оплатити такий товар у разі відсутності зауважень, згідно з актом приймання-передачі товару або видатковою накладною; під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації (далі - специфікація), яка є додатком № 1 до договору та є його невід'ємною частиною (пункти 1.1., 1.2., 6.1., 6.3. договору поставки);
- ціна товару вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного у специфікації до цього договору та становить до 23 312 494,20 грн (пункти 3.1., 3.2. договору поставки та пункт 1 специфікації);
- строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, зазначену в   Розділі ХІV цього договору (пункт 5.1., 5.2. договору поставки);
- датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку № 3 до цього договору, який є невід'ємною частиною (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акта приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем)    (пункт 5.3. договору поставки);
- відповідальність за правильність та повноту оформлення товаросупровідних документів і наслідки, пов'язані із затримками при постачанні товару, приймає на себе постачальник (пункт 5.11. договору поставки);
- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання стороною зобов'язань, передбачених умовами договору (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Не вважаються обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), зокрема порушення зобов'язань контрагентами сторони боржника, фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти та національної валюти, тощо. Сторона, що не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити у письмовій формі або листом на електронну пошту про це іншу сторону. В такому повідомленні повинна вказана наступна інформація: конкретні обставини непереборної сили, дата та місце виникнення таких обставин, їх очікувану тривалість (якщо таку можна визначити), та реквізити цього договору (номер та дату). Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) або відсутність інформації, яку повинно мати таке повідомлення, є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов'язань (пункти 8.1., 8.2. договору поставки);
- договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов'язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2. цього договору і діє до 30.11.2024 (пункт 10.1. договору поставки);
- умови, строки оплати товару та його виробник визначені у пунктах 4 та 6 специфікації: - оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів від дати підписання видаткової накладної або акта приймання передачі товару та пред'явлення постачальником рахунку на оплату; - виробник товару: Індія, Crimson Oilfield Services;
- ДП «Ньютек Юкрейн» 17.11.2023 отримало на електронні адреси рознарядку на поставку відповідно до договору поставки. Отже, граничною датою поставки товару є 15.04.2024;
- ДП «Ньютек Юкрейн» 29.12.2023 отримало від індійського виробника повідомлення щодо уточнення чи становлять перешкоду для нього події у Червоному морі. В той же день ДП «Ньютек Юкрейн» звернулося до експедитора з метою уточнення наявності чи відсутності ускладнень руху вантажів через Червоне море, на що отримав відповідь, що у зв'язку з призупиненням всіх контейнерних перевезень Червоним морем, спричиненого обстрілами суден, які йдуть міжнародними водами Червоним морем, на тлі воєнних дій у Секторі Гази, всі морські перевізники контейнерів змушені змінити напрямок доставки вантажів через Південну Африку, що збільшило транзитний час доставки вантажів з Індії до України;
- часткова поставка товару вартістю 11 692 098 грн з ПДВ здійснена постачальником у період з 02.04.2024 по 12.04.2024, тобто у межах передбаченого договором строку;
- поставка залишку товару вартістю 11 620 396,20 грн з ПДВ здійснена постачальником у період з 28.05.2024 по 20.06.2024, тобто з порушенням визначеного договором строку (15.04.2024), що стало підставою для нарахування (у відповідності до пункту 7.9. договору поставки) пені 0,1%           від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення у сумі 569 573,48 грн та 7% штрафу за прострочення поставки залишку товару понад тридцять днів у сумі 813 427,73 грн, а всього: 1 383 001,21 грн;
- суди попередніх інстанцій, перевіривши заявлений до стягнення розмір пені та 7% штрафу, встановили, що такий розраховано позивачем за первісним позовом відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки та вимог чинного законодавства;
- заперечуючи вимоги за первісним позовом, скаржник обґрунтовував поважність причин затримки поставки товару наявністю форс-мажорних обставин, підтверджених, зокрема: - сертифікатами ТПП від 09.05.2024                № 5300-24-0954, дата настання - 03.01.2024, дата закінчення тривають на 09.05.2024; від 01.07.2024 № 5300-24-1272, дата настання 03.01.2024, дата закінчення 20.06.2024; - повідомленням Міжнародній морській організації від Уряду держави Ізраїль від 29.11.2023 щодо безпеки у морі та напади на комерційні судна з бору Ісламської Республіки Іран та її представників, хуситів у Ємені; - протоколи позачергових засідань національних координаційних центрів Джибутійського кодексу поведінки та Джиддахської поправки щодо загроз у Червоному морі від 18.12.2023 № 1 від 18.12.2023 та від 15.01.2024 № 2,                 - Резолюцією Ради Безпеки ООН від 10.01.2024 № 2722 (2024);
- ДП «Ньютек Юкрейн» лише 03.01.2024 листом вих. № 01/001 звернулося на електронну адресу філії Бурового управління «Укрбургаз», в якому посилаючись на пункт 8.2. договору поставки, повідомило, що 18.12.2023 Міжнародна палата судноплавства та Міжнародна морська організація заявили про загострення ситуації з безпекою в південній частині Червоного моря, спричиненою нападами на комерційні судна та їх захопленнями в районі Червоного моря та Суецького каналу;
- суди встановили, що обстріли розпочалися ще 19.10.2023, а тому щонайменше з жовтня 2023 року відповідачу за первісним позовом відомо про загострення ситуації і обстріли в цьому регіоні, тоді як договір поставки між сторонами укладено 16.11.2023, а рознарядка на поставку товару отримана ДП «Ньютек Юкрейн» 17.11.2023, - вже після початку обстрілів, що спростовує твердження відповідача за первісним позовом про наявність форс-мажорних обставин, які завадили вчасному виконанню договору поставки. Докази надані постачальником не підвереджують наявність форс-мажорних обставин, оскільки не завадили йому здійснити часткову поставку товару на суму 11 692 098 грн у строк, передбачений договором № УБГ668/015-23 у період з 02.04.2024 по 12.04.2024. Посилання відповідача за первісним позовом на настання форс-мажорних обставин, як на підставу для відмови в задоволенні первісного позову суди визнали необґрунтованими;
- доказів сплати зазначеної суми неустойки матеріали справи не містять, зворотного судами не встановлено, несплата ДП «Ньютек Юкрейн» нарахованих на залишок вчасно непоставленого товару пені та 7% штрафу стала вимогою за первісним позовом АТ «Укргазвидобування». Доведення зазначених обставин покупцем і не спростування таких постачальником, стало підставою для задоволення судами первісних позовних вимог АТ «Укргазвидобування» у повному обсязі;
- у свою чергу, постачальник (ДП «Ньютек Юкрейн»), звернувся із зустрічною позовною заявою про стягнення з покупця (АТ «Укргазвидобування») на свою користь забезпечення виконання договору поставки у розмірі 1 165 624,71 грн та суми відшкодування комісії за сплату вимоги, як збитків у розмірі 4 165,62 грн, у зв'язку з тим, що:
- до укладення договору поставки з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, ПАТ «Банк Восток» (далі - Банк, гарант) 13.11.2023 видало банківську гарантію № КГ2018-0150-118 (далі - банківська гарантія), за якою безвідклично, безумовно та без заперечень зобов'язалося виплатити бенефіціару (АТ «Укргазвидобування») на вимогу будь-яку суму вказану у вимозі бенефіціара, що не перевищує 1 165 624,71 грн, не пізніше 5 робочих днів з дати отримання вимоги бенефіціара, що містить пояснення, у чому полягає порушення принципалом (ДП «Ньютек Юкрейн») зобов'язань, без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, надання додаткових обґрунтувань;
- ДП «Ньютек Юкрейн» отримало від Банку листи: - 13.09.2024 з інформацією про вимогу АТ «Укргазвидобування» щодо виконання зобов'язання за гарантією на суму 1 165 624,71 грн, у зв'язку з порушенням ДП «Ньютек Юкрейн» умов договору, а саме: невиконання частини зобов'язань за договором поставки у встановлені договором строки; - 16.09.2024 про визнання Банком вимоги          АТ «Укргазвидобування» такою, що становить належне представлення та про здійснення сплати за гарантією в сумі 1 165 624,71 грн не пізніше 18.09.2024 за рахунок коштів, які попередньо перераховані ДП «Ньютек Юкрейн» в якості забезпечення за договором поставки, на рахунок відкритий ДП «Ньютек Юкрейн» у ПАТ «Банк Восток»;
- на виконання листа-повідомлення від 16.09.2024 ДП «Ньютек Юкрейн» 18.09.2024 сплатило ПАТ «Банк Восток» комісію за виконання вимоги у розмірі   4 165,62 грн;
- повне виконання зобов'язання ДП «Ньютек Юкрейн» з поставки товару за договором, хоча і з простроченням, стало підставою, з урахуванням змісту положень статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту              10.3. договору поставки, для звернення до АТ «Укргазвидобування» 23.09.2024 з вимогою про: - повернення суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії у розмірі 1 165 624,71 грн; - повернення сплаченої комісії за оплату вимоги у розмірі 4 165,62 грн;
- зазначена вимога залишилася не виконаною, на підтвердження чого матеріали справи містять лист-відповідь АТ «Укргазвидобування» від 08.10.2024, мотивований відсутністю підстав для її задоволення, оскільки постачальник прострочив виконання договору поставки, на підставі чого покупцем нараховані йому штрафні санкції. За обставин не сплати штрафних санкцій протягом 7 днів з дати направлення відповідної вимоги постачальнику, покупець вважав про наявність у нього права стягнути забезпечення виконання договору поставки;
- не виконання вимоги постачальника щодо повернення суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії з урахуванням повного виконання договору поставки ДП «Ньютек Юкрейн» до виконання зобов'язання банком за гарантією та сплата відшкодування комісії, як збитків, за оплату вимоги, стало підставою для звернення ДП «Ньютек Юкрейн» із зустрічним позовом у цій справі.
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги у частині вимог про повернення суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії у розмірі 1 165 624,71 грн, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:
- пунктом 10.2. договору поставки визначені вимоги забезпечення виконання зобов'язань по договору постачальником: - забезпечення виконання зобов'язань по договору здійснюється до укладення договору шляхом надання банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання зобов'язань по договору; - банківська гарантія або стендбай акредитив повинна/-ен відповідати вимогам, вказаним у типовій формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов'язань постачальником за договором, яка є додатком № 5 до договору; - її/його сума повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору;
- пунктом 10.3. договору поставки визначено, що у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов'язань по договору у формі грошових коштів, банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов'язань, покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов'язань по договору у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов'язань по договору у формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов'язань) у наступних випадках: А) після виконання постачальником своїх зобов'язань за договором в повному обсязі; В) за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; С) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі;
- сторонами не заперечується поставка товару за договором у повному обсязі, прийняття та його повну оплату, що свідчить про виконання постачальником зобов'язання за договором та прийняття такого виконання покупцем. З моменту повного виконання постачальником договору та проведення остаточних розрахунків за товар у покупця виникло зобов'язання щодо повернення забезпечення виконання договору;
- вимоги пункту 10.3. договору поставки, які узгоджуються з вимогами         статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі», з урахуванням встановлених судами обставин повного виконання постачальником зобов'язань за договором поставки до звернення покупця про виконання зобов'язання банком за гарантією, свідчать про наявність підстав для повернення забезпечення виконання договору та задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з покупця на користь постачальника 1 165 624,71 грн.
- відмовляючи у задоволенні вимог за зустрічним позовом про стягнення відшкодування комісії за оплату вимоги, як збитків, у розмірі 4 165,62 грн, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість такої вимоги       ДП «Ньютек Юкрейн», оскільки останнім не доведено наявності всіх чотирьох складових для стягнення збитків у вигляді комісії банку. Комісія сплачена не на користь АТ «Укргазвидобування», а на користь Банку та стосується правовідносин між ДП «Ньютек Юкрейн» та ПАТ «Банк Восток». Умови щодо розміру і сплати комісії також встановлені не відповідачем за зустрічним позовом і від його волі не залежали.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені виключно за наслідком розгляду зустрічного позову в частині задоволення вимоги про повернення постачальнику суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії у розмірі 1 165 624,71 грн.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин, здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Стосовно наведеного Верховний Суд виходить із того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови і, зокрема має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
При дослідженні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: 1) чи є правовідносини подібними та 2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосованих нормативно-правових актів.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню  (частина третя статті 311 ГПК України).
У зазначеному контексті Верховний Суд зазначає таке.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник посилається на постанову об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20. У зазначеній постанові сформовано наступні висновки:
«Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов'язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все - це договір між бенефіціаром та принципалом, який спрямований на виникнення основного зобов'язання. Умова щодо забезпечення основного зобов'язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
Обов'язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті 4, стаття 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті 4,          стаття 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов'язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб'єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв'язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов'язання, зв'язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв'язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов'язки лише для гаранта (частина третя статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов'язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов'язання, незалежне від зобов'язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов'язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов'язання виконанням, гарант не вправі».
Виходячи з викладеного, об'єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов'язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов'язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією».
З вказаних висновків вбачається, що гарант зобов'язаний виконати свій обов'язок перед бенефіціаром на його вимогу, навіть у тому випадку, коли принципал не порушив основного зобов'язання.
Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що згідно із чинним законодавством банківська гарантія є одночасно і видом забезпечення виконання зобов'язань за основним зобов'язанням між покупцем та постачальником, і фінансовою послугою, яка надається на підставі договору між принципалом (боржником) та банком (гарантом), яким можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта (комісійні). Проте, помилковим є твердження скаржника, про існування правовідносин з надання фінансової послуги між АТ «Укргазвидобування», як бенефіціаром та ПАТ «Банк Восток», як гарантом. У цьому випадку ПАТ «Банк Восток» зобов'язався за завданням другої сторони (принципала - ДП «Ньютек Юкрейн») надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (гарантувати перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку), а замовник (принципал - ДП «Ньютек Юкрейн») зобов'язався оплатити виконавцеві зазначену послугу на умовах, визначених у договорі, укладеному між ПАТ «Банк Восток» та ДП «Ньютек Юкрейн». Натомість твердження скаржника, про те, що перерахування грошових коштів ПАТ «Банк Восток» на користь АТ «Укргазвидобування» є спожитою фінансовою послугою, а тому не може бути повернутою ДП «Ньютек Юкрейн» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки фінансова послуга надана гарантом (ПАТ «Банк Восток») принципалу (ДП «Ньютек Юкрейн»), а не бенефіціару                              (АТ «Укргазвидобування»). Однак виконання ПАТ «Банк Восток» свого обов'язку перед АТ «Укргазвидобування» за гарантією, жодним чином не впливає на права та обов'язки ДП «Ньютек Юкрейн», оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а поданий ним зустрічний позов спрямований на захист його прав, передбачених саме договором поставки.
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, відповідач за зустрічним позовом вказує на неврахування судами попередніх інстанцій також висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24 (про те, що надання гарантії є фінансовою послугою).
Натомість у справі № 910/7497/24 (на неврахування висновків якої зазначає скаржник) об'єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду досліджувала наявність/відсутність підстав для забезпечення позову, шляхом заборони банку (третій особі) здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями, а предметом спору було визнання укладеною додаткової угоди до договору. З огляду на наведене Верховний Суд вказав, що: «аналізуючи предмет позову у цій справі, а також вжиті судом заходи забезпечення позову, об'єднана палата вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не дослідив наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, тому що позивач оскаржує не гарантійне зобов'язання, а саме відносини, які виникають з індивідуального договору, укладеного в межах рамкового договору, а тому виконання банком свого обов'язку перед                                      АТ «Укргазвидобування» за гарантією жодним чином не впливає на права та обов'язки позивача, оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а отже, заборона банку здійснювати виплати за гарантією не має правового зв'язку з предметом позовних вимог позивача, що суперечить вимогам статті 136 ГПК України».
При цьому висновки об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 07.02.2025 у справі       № 910/7497/24 про те, що надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається банком принципалу на підставі договору, який зв'язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара і про те, що виконання банком свого обов'язку перед бенефіціаром за гарантією жодним чином не впливає на права та обов'язки принципала, оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов'язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов'язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією, - зроблені з посиланням та врахуванням висновків, викладених у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі                  № 910/17772/20.
Отже, невідповідності висновків судів попередніх інстанцій за змістом спірних правовідносин у цій справі щодо предмету спору між АТ «Укргазвидобування» та ДП «Ньютек Юкрейн», викладених у цій справі № 917/1815/24, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  від 17.05.2024 у справі                 № 910/17772/20 та від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24 відповідачем за зустрічним позовом не наведено та Судом не встановлено.
З огляду на викладене, посилання АТ «Укргазвидобування» у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій наведених ним висновків Верховного Суду є безпідставними, а підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Враховуючи наведене, касаційне провадження за касаційною скаргою               АТ «Укргазвидобування» на спірні судові рішення в оскаржуваній частині у справі № 917/1815/24 з підстави касаційного оскарження за пунктом 1     частини другої статті 287 підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» посилається також на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» (статті 26 цього Закону у попередній редакції) у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: 14.01.2019 у справі № 910/3777/18; від 20.06.2019 у справі       № 910/6433/18; від 15.01.2025 у справі № 910/2024/24 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, шляхом конкретизації відносно розмежування способів повернення забезпечення виконання зобов'язання по договору закупівлі, а саме: - в разі грошового забезпечення виконання договору закупівлі (після виконання переможцем закупівлі договору закупівлі), замовник повертає учаснику таке грошове забезпечення, тобто гроші у визначений договором спосіб; - в разі забезпечення виконання договору закупівлі в інший спосіб: шляхом надання гарантії, стендбай акредитиву, тощо (після виконання переможцем закупівлі договору закупівлі), замовник повертає саме такий вид забезпечення, тобто гарантію, угоду по акредитиву, тощо, але не гроші, а у визначений договором спосіб.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:        1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; 2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.
У цьому контексті Суд враховує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
Відповідно, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі                      № 823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.
Разом із тим, відповідач за зустрічним позовом у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, сформованих у постановах Верховного Суду: 14.01.2019 у справі № 910/3777/18; від 20.06.2019 у справі       № 910/6433/18; від 15.01.2025 у справі № 910/2024/24 - у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення. Аргументи скаржника у відповідній частині фактично ґрунтуються на власних запереченнях висновків Верховного Суду, викладених у зазначених скаржником постановах; у свою чергу, вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правових позицій, вміщених у зазначених постановах Верховного Суду, у т.ч. помилковості попередніх рішень чи суттєвої зміни змісту правового регулювання спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства, про яке зазначає скаржник. До того ж, доводи відповідача за зустрічним позовом зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, за результатом перегляду рішення першої інстанції, стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлення інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про повернення постачальнику суми забезпечення виконання договору поставки, сплаченої на підставі гарантії у розмірі 1 165 624,71 грн.
У постановах Верховного Суду 14.01.2019 у справі № 910/3777/18; від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18; від 15.01.2025 у справі № 910/2024/24, від висновків по яких хоче відступити скаржник зазначено, що порушення постачальником строку поставки товару не впливає на обов'язок покупця повернути забезпечення договору, оскільки за умовами договору, забезпечення не повертається саме у випадку невиконання, а не неналежного виконання умов договору.
Водночас в аспекті посилань скаржника на необхідності конкретизації відносно розмежування способів повернення забезпечення виконання зобов'язання по договору закупівлі, а саме: в разі грошового забезпечення виконання договору закупівлі та в разі забезпечення виконання договору закупівлі в інший спосіб: шляхом надання гарантії, стендбай акредитиву, то Суд зважає на сталу та послідовну позицію у зазначеному питанні, викладену, зокрема у постановах Верховного Суду справах № 910/5726/18, № 910/5723/18, № 910/5989/18. Так, згідно з висновками, викладеними у цих постановах, вимога позивача про повернення банківської гарантії, як документа, що був наданий позивачем до тендерної документації при оформленні договору є неналежним способом захисту цивільних прав. Така вимога не призводить до реального захисту порушених прав та інтересів позивача.
З урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, колегія суддів виснує, що повернення забезпечення шляхом направлення відповідної інформації Банку, як і шляхом повернення самої гарантії (забезпечення), а не суми сплаченої на підставі гарантії, не є належними способами захисту прав боржника/принципала, відповідно й запропонована скаржником конкретизація відносно розмежування способів повернення забезпечення виконання зобов'язання по договору поставки у запропонованому скаржником контексті не може бути впроваджена, оскільки є неефективною та не може призвести до реального захисту порушених прав принципала.
Отже, наведена відповідачем за зустрічним позовом підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень по суті спору стосовно вимог про повернення забезпечення виконання зобов'язання по договору поставки.
У поданій касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування» посилається також як на підставу касаційної скарги на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування норми статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» у випадку забезпечення виконання договору закупівлі банківською гарантією через призму норм    пункту 1 частини першої статті 598, частини першої статті 901 ЦК України та положень банківського права у подібних правовідносинах стосовно визначення підстав повернення забезпечення виконання договору, яким у спірних правовідносинах виступає саме банківська гарантія, що є припиненою фактом виконання у зв`язку зі сплатою бенефіціару суми, на яку видано гарантію, що унеможливлює повернення фінансової послуги (гарантії) після її споживання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі                       № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними                  статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі                       № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними                  статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм права, які вказані скаржником у касаційній скарзі у подібних правовідносинах, відсутні. А визначені скаржниками питання мають загальний характер без урахування фактичних встановлених обставин у цій справі. При цьому переважна частина доводів стосується оцінки доказів, переоцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Разом з тим Верховний Суд вважає, що у справі, що розглядається, відсутні підстави для формування висновку Верховного Суду із зазначених скаржником питань, оскільки судами попередніх інстанцій в цій справі встановлено, що:          - з моменту прийняття товару покупцем припинилася підстава для подальшого забезпечення зобов'язання гарантією; - сторони у договорі погодили повернення забезпечення виконання договору після виконання постачальником своїх зобов'язань без вказівки на належність такого виконання;                                         - АТ «Укргазвидобування» помилково ототожнює поняття «невиконання договору» та «несвоєчасне виконання договору»; - сторонами не заперечується поставка товару за договором у повному обсязі, прийняття його покупцем та повна оплата його вартості, що свідчить про виконання постачальником зобов'язання за договором та прийняття такого виконання покупцем; - норма статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» безпосередньо регулює відносини суб'єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов'язання, а неналежним виконанням є виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Отже, доводи скаржника в цій частині фактично зводяться до спонукання Верховного Суду для встановлення інших обставин справи та надання іншої оцінки вказаним доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі оцінки яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на вимоги статті 300 ГПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду.
За таких обставин, відповідно підстава касаційного оскарження, обґрунтована з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а тому Суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій в оскаржуваній частині.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» не знайшли свого підтвердження.
З огляду на викладене, визначених процесуальним законом підстав для скасування/зміни судових рішень попередній інстанцій в оскаржуваній частині не вбачається.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача за зустрічним позовом на спірні судові рішення в оскаржуваній частині щодо підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої        статті 287 ГПК України, - касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на нього, оскільки Суд касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на спірні судові рішення в оскаржуваній частині щодо підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а щодо підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Полтавської області        від 12.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду            від 13.05.2025 у справі № 917/1815/24 в оскаржуваній частині, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.
2. В іншій частині касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі                       № 917/1815/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Колос

Суддя                                                                                          Ю. Власов

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова