ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 523/22812/23
провадження № 61-5440св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб?єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року у складі судді Дяченка В. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 рокуу складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сегеди С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст заявлених вимог
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області (далі - приватний виконавець) Микитин О. С.
 
Скарга мотивована тим, що приватний виконавець Микитин О. С. перешкоджає заявнику в отриманні копії матеріалів виконавчого провадження, не надає відповіді на інформаційний запит, тримає на своїх рахунках кошти, які надійшли в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення виконавчого листа стягувачу. Також виконавець протиправно виніс вимогу від 12 грудня 2023 року після повернення виконавчого листа та протиправно постанову від 04 грудня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу.
ОСОБА_1 просив:
 
- визнати дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 12 грудня 2023 року противоправними;
 
- визнати дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо винесення 
ОСОБА_1 вимоги у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 12 грудня 2023 року після повернення виконавчого листа стягувачу противоправними;
 
- визнати дії та / або бездіяльність приватного виконавця Микитин О. С. щодо тримання на своїх рахунках коштів, які надійшли до приватного виконавця 
в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення виконавчого листа стягувачу від 04 грудня 2023 року противоправними;
 
- визнати дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року передчасними та противоправними;
 
- скасувати постанову приватного виконавця Микитин О. С. про повернення виконавчого документа стягувачу  у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року;
 
- зобов`язати ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі 
№ 523/6790/19 до виконання до приватного виконавця Микитин О. С. 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження;
 
- зобов`язати відзвітувати приватного виконавця Микитин О. С. про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомивши суд 
і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року скаргу задоволено частково.
 
Визнано дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 12 грудня 2023 року противоправними.
 
Визнано дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо винесення 
ОСОБА_1 вимоги у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 12 грудня 2023 року після повернення виконавчого листа стягувачу противоправними.
 
У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги в частині вимог про визнання дій приватного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року передчасними, протиправними та необхідність її скасування, суд першої інстанції зробив висновок про те, що законодавством не передбачена неможливість повернення виконавчого листа стягувачу в разі наявності на рахунках приватного виконавця грошових коштів, стягнених з боржника у процесі примусового виконання рішення суду, та їх невитребування стягувачем. Водночас законом передбачено випадки невитребування стягувачем стягнених 
з боржника грошових сум (стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Суд також не встановив правових підстав для задоволення скарги в частині визнання дій приватного виконавця протиправними щодо тримання коштів на рахунках у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 після повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки з доданих до скарги матеріалів неможливо встановити, чи були у приватного виконавця відомості, яким чином проводити виплату коштів стягувачу, що, у свою чергу, дало б суду можливість перевірити виконання приватним виконавцем Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
 
Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повернення боржнику коштів, зарахованих на депозитний рахунок приватного виконавця внаслідок примусового виконання рішення суду при поверненні виконавчого листа стягувачу без виконання, суд вважав за необхідне задовольнити скаргу в частині визнання дій приватного виконавця 
Микитин О. С. щодо винесення ОСОБА_1 вимоги у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 12 грудня 2023 року після повернення виконавчого листа стягувачу протиправними.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні скарги скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення.
 
Визнано неправомірними дії приватного виконавця Микитин О. С. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу.
 
Скасовано постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року приватного виконавця Микитин О. С. про повернення виконавчого документа стягувачу.
 
В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
 
Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що, порушивши частину другу статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець Микитин О. С. не здійснювала перерахування стягнених з боржника коштів (аліментів на утримання дитини) на рахунок стягувача ОСОБА_2 у банку (стягувач ОСОБА_2 у заяві до приватного виконавця про примусове виконання виконавчого листа мала вказати рахунок у банку або іншій фінансовій установі для перерахування стягнути коштів), як і не здійснювала надсилання грошових коштів на адресу стягувача ОСОБА_2 поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на рахунок приватного виконавця (у разі незазначення стягувачем 
ОСОБА_2 у заяві про примусове виконання виконавчого листа рахунка 
у банку). Такі дії приватного виконавця призвели до того, що на рахунку приватного виконавця залишились значні суми після повернення виконавчого документа стягувачу. Це кошти на утримання малолітньої дитини, і їх знаходження на рахунку, без перерахування стягувачу на його рахунок чи без надсилання грошовим переказом за адресою стягувача, є порушенням прав дитини (аліменти є власністю дитини).
 
Підстав для задоволення скарги в іншій частині апеляційний суд не знайшов.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 
19 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 
2025 року в частині відмови в задоволенні скарги та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:
 
- визнати дії та / або бездіяльність приватного виконавця Микитин О. С. щодо тримання коштів на своїх рахунках, які надійшли до приватного виконавця 
в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення виконавчого листа стягувачу від 04 грудня 2023 року противоправними;
 
- зобов`язати ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі 
№ 523/6790/19 до виконання до приватного виконавця Микитин О. С. 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що законом не передбачено тримання коштів, які є власністю дитини, поза межами дії виконавчого провадження. Приватний виконавець Микитин О. С., не відправляючи кошти стягувачу, фактично їх привласнила. Приватний виконавець у змові з ОСОБА_2 позбавляє дитину коштів, які є її власністю, виносячи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та не переказуючи коштів стягувачу.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Пересипського районного суду м. Одеси.
 
17 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року та постанова Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року оскаржуються 
в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дії та / або бездіяльності приватного виконавця Микитин О. С. щодо тримання коштів на своїх рахунках, які надійшли до приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 у сумі 312 325,00 грн після повернення виконавчого листа стягувачу від 04 грудня 2023 року противоправними та зобов`язання ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі № 523/6790/19 до виконання до приватного виконавця Микитин О. С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження.
 
В іншій частині ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 
2024 року та постанова Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року не оскаржуються, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенняз таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року 
у справі № 523/6790/19 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12 000,00 грн щомісяця починаючи з 02 травня 2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 
у розмірі 768,40 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 липня 2021 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року змінено, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 
з 12 000,00 грн до 8 000,00 грн щомісяця.
 
30 липня 2021 року Суворовський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист № 523/6790/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі 
в розмірі 8 000,00 грн щомісяця починаючи з 02 травня 2019 року та до повноліття дитини.
 
Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця Микитин О. С. (виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито постановою приватного виконавця від 10 квітня 2023 року).
 
Згідно з постановою приватного виконавця від 04 грудня 2023 року 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виконавчий лист № 523/6790/19, виданий 30 липня 2021 року, повернено стягувачу ОСОБА_2 за її заявою про повернення без подальшого виконання; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; роз`яснено про право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання у строк до 04 грудня 2026 року. Постанова містить вказівку на те, що згідно з довідкою-розрахунком від 01 грудня 2023 року № НОМЕР_1/60959 заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2023 року немає.
 
Під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на рахунок приватного виконавця, який відкритий для обліку та зарахування для обліку депозитних сум, зарахування стягнених з боржників коштів та їх виплати стягувачам, надійшли грошові кошти в загальній сумі 312 325,00 грн.
 
Відомостей про перерахування вказаних коштів стягувачу немає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону відповідає.
 
Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги в межах її доводів, колегія суддів враховує таке.
 
Стаття 129 Конституції України визначає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, 
а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно 
і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
У частинах другій, третій статті 451 ЦПК України передбачено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, 
в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Відповідно до частини першої, другої, сьомої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. 
Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок 
у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. У разі якщо стягнуті з боржника грошові кошти не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України 
в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів.
 
Згідно з пунктом 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 
2012 року № 512/5, (далі - Інструкція) стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, 
у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок).
 
Згідно з пунктом 11 розділу VII Інструкції при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис «ознайомлений», підпис та дату ознайомлення.
 
Відповідно до пункту 12 розділу VII Інструкції у разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).
 
Згідно з пунктом 13 розділу VII Інструкції розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону.
 
У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується 
в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.
 
Приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.
 
Відповідно до пункту 16 розділу VII у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.
 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, 
з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Оскільки за обставин цієї справи заявник не надав до суду доказів наявності / відсутності у приватного виконавця відомостей щодо порядку проведення виплати стягувачу коштів, а законом передбачено випадки не витребування стягувачем стягнених з божника коштів, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для визнання протиправними дії та / або бездіяльності приватного виконавця Микитин О. С. щодо тримання на своїх рахунках коштів, які надійшли до приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення виконавчого листа стягувачу від 04 грудня 2023 року.
 
Також немає підстав для зобов`язання ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі № 523/6790/19 до виконання у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження, оскільки 
у зв`язку із скасуванням постанови від 04 грудня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження № НОМЕР_1 
є поновленим, а тому підстав для повторного пред`явлення виконавчого листа немає.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, які обґрунтовано викладені в рішенні апеляційного суду, правильне дотримання судом норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційного суду та зводяться до необхідності переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року 
в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дії та / або бездіяльності приватного виконавця Микитин О. С. щодо тримання на своїх рахунках коштів, які надійшли до приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення стягувачу виконавчого листа від 04 грудня 2023 року противоправними та зобов`язання ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі № 523/6790/19 до виконання до приватного виконавця Микитин О. С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження- без змін, оскільки підстав для її скасування в цій частині немає.
 
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дії та / або бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни щодо тримання на своїх рахунках коштів, які надійшли до приватного виконавця в межах виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1, у сумі 312 325,00 грн після повернення стягувачу виконавчого листа від 04 грудня 2023 року противоправними та зобов`язання ОСОБА_2 пред`явити (надати) виконавчий лист у справі № 523/6790/19 до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська