ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 389/1135/20
провадження № 51 - 1341 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020120160000227
від 08 лютого 2020 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,
за ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_6 709,30 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
08 лютого 2020 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_6 після спільного вживання алкогольних напоїв з іншими особами, серед яких був ОСОБА_9 ,
на автозаправній станції «ОККО» на вул. Віктора Голого, 110, у м. Знам`янка Кіровоградської області, через неналежну поведінку останнього, повіз його до місця проживання на своєму автомобілі ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під час поїздки ОСОБА_6 робив ОСОБА_9 зауваження з приводу його поведінки, а потім зупинив автомобіль поряд з житловим будинком 
№ 49 на вул. Михайла Грушевського , після чого обидва вийшли з автомобіля і між ними виникла сварка на ґрунті неприязних відносин, під час якої ОСОБА_6 , діючи
з умислом на вбивство, наніс ОСОБА_9 удар рукою в обличчя та удар ножем
у груди, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено
без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_6  - без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені судові рішення
і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі ст. 284 КПК України через недоведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України.
Зазначає, що суд першої інстанції перейняв на себе функції сторони обвинувачення, неправильно оцінив докази, ухвалив необґрунтований вирок, а апеляційний суд
не усунув ці порушення, не дослідив повторно докази, ретельно не перевірив
та не надав вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги захисника, чим порушив вимоги статей 370, 404, 419 КПК України.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження
не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали
її обґрунтованою та просили задовольнити.
У судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою
і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, підтверджуються безпосередньо дослідженими і оціненими судом доказами.
Вирішуючи питання щодо доведеності вини  ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, ретельно з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позицію і доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_6 . У вироку суд навів мотиви, з яких визнав зазначені доводи необґрунтованими, і на підтвердження винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, послався на такі докази.
У суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, не заперечував того, що в ніч на 08 лютого 2020 року у нього був конфлікт із ОСОБА_9 , під час якого він вибив ножа з рук останнього, а потім ОСОБА_9 сам напоровся на вістря ножа.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали суду показання
про обставини, які передували події злочину, зокрема про спільне споживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 на автозаправці, неналежну поведінку останнього, через яку ОСОБА_6 повіз його додому.
Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 надали показання щодо відомих їм обставин, які відбувалися після вчинення злочину, зокрема поведінку ОСОБА_6 на місці події після приїзду швидкої медичної допомоги.
Згідно з протоколом огляду місця події від 08 лютого 2020 року на ділянці проїжджої частини між будинками № 47 та № 49 на вул. Михайла Грушевського в м. Знам`янка було виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, протектора автомобіля та інші речі.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками
від 10 лютого 2020 року ОСОБА_16 упізнав ОСОБА_6 як особу, яка перебувала біля автомобіля ВАЗ-2101 разом із мертвим ОСОБА_9 .
Згідно з протоколами слідчих експериментів від 30 квітня 2020 року та від 01 грудня 2022 року ОСОБА_6 відтворив обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 05 березня 2020 року № 15, встановлено локалізацію, характер, ступінь тяжкості, механізм утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, зокрема і тяжких. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з пошкодженням серця спричинило крововилив у плевральні порожнини, ускладнилось гострою крововтратою,
і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23 квітня 2020 року № 66/74
проведено дослідження фрагменту шкіри передньої поверхні грудної клітини трупа ОСОБА_9 , встановлено характеристики і траєкторію руху знаряддя, яким спричинено колото-різану рану.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 09 січня 2023 року № 15 механізм спричинення ножового порання ОСОБА_9 , про який вказує ОСОБА_6 , не відповідає механізму утворення ранового каналу на трупі ОСОБА_9 .
Крім того, суд першої інстанції дослідив інші докази і процесуальні документи,
які підтверджують законність проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, з урахуванням яких суд обґрунтував свої висновки.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази
у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про вчинення  ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч. 1
КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Всупереч доводам захисника у вироку суду наявний аналіз досліджених доказів
і мотиви відхилення судом версії ОСОБА_6 про те, що він не мав умислу
на вбивство ОСОБА_9 , який сам напоровся на ніж.
На спростування зазначених доводів суд першої інстанції послався на висновок експерта 09 січня 2023 року № 15, згідно з яким розташування рани на передній поверхні грудної клітки зліва з пошкодженням 6-го ребра по хрящовій зоні, а також направлення ранового каналу зверху вниз, зліва направо, з переду назад, свідчить про невідповідність механізму утворення ушкоджень, на який вказував ОСОБА_6 , оскільки під впливом маси тіла ОСОБА_9 у зазначеному ОСОБА_6 напрямку клинок ножа інерційно зміщується до верху й назад, відповідно направлення ранового каналу мало бути знизу доверху і з переду назад.
Також місцевий суд визнав необґрунтованими доводи захисника
про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 зі ст. 115 ч. 1 на ст. 121 КК України, врахувавши, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту
і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого,
що передувала події, їх стосунки. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
При цьому для розмежування умисного вбивства та умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, необхідно встановити ставлення винного до наслідку у вигляді смерті, враховуючи, що винний може вчинити умисне вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом. Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, то йдеться про вчинення нею відповідних діянь із прямим умислом. Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча
не бажала, але свідомо припускала їх настання, то має місце вчинення відповідних діянь з непрямим умислом. У разі вчинення діяння із непрямим умислом, особа хоч і не бажає настання суспільно небезпечних наслідків, однак припускає їх настання.
Незважаючи на те, що ОСОБА_6 стверджував про небажання спричинити смерть ОСОБА_9 і вказував, що він сам напоровся на ніж, суд першої інстанції констатував, що спричинення одного ножового проникаючого удару в грудну клітку зліва з пошкодженнями перикарду серця створює безпосередню загрозу життю людини. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілому.
Отже, поведінка ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , що передувала події злочину - сварка між ними, завдання ОСОБА_6 . ОСОБА_9 удару кулаком в обличчя, спосіб, обране ОСОБА_6 знаряддя вчинення злочину - ніж, характер, послідовність його дій і локалізація поранень у життєво важливий орган, сила удару, за висновком суду вказують на наявність у ОСОБА_6 умислу на спричинення смерті ОСОБА_9 
та спростовують твердження обвинуваченого в частині небажання настання такого наслідку.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо  ОСОБА_6 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей
370, 374 КПКУкраїни. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення
та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винним, та об`єктивні докази
на підтвердження встановлених судом обставин.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив його доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
На виконання вказівок, наведених в постанові Верховного Суду від 30 липня
2024 року, якою була скасована попередня ухвала Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року про залишення без зміни вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року
щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд при новому розгляді відповідно до вимог
ст. 439 КПК України ретельно перевірив доводи сторони захисту
про недоведеність поза розумним сумнівом наявності у ОСОБА_6 умислу
на вбивство ОСОБА_9 .
Спростовуючи ці доводи апеляційний суд послався на висновок експерта 09 січня 2023 року № 15, відповідно до якого констатовано неспроможність спричинення ножового порання ОСОБА_9 за механізмом, про який вказав ОСОБА_6 .
Як зазначив апеляційний суд, про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство вказує і характер нанесеного ножового порання, а саме глибина ранового каналу 10,5 см, що свідчить про прикладання значної сили для нанесення поранення, механізм його заподіяння та локалізація. Крім того, під час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 були виявлені й інші тілесні ушкодження, а саме синець і садно на верхньому повіці правого ока та синець в лівій підочній ділянці,
які утворилися від 2 травматичних дій тупого(их) предмету(ів). Водночас на тілі ОСОБА_9 слідів, характерних для падіння з положення стоячи на площину
чи виступаючі предмети, або боротьби чи самооборони не виявлено.
Про наявність у ОСОБА_6 умислу саме на вбивство, за висновком апеляційного суду, свідчила і його поведінка одразу після подій злочину. Він, хоча і викликав швидку медичну допомогу, однак згодом вчинив дії, спрямовані на відведення
від себе підозри - приховав знаряддя злочину, викинувши ніж, вводив в оману слідство, у суді першої інстанції зазначав, що загиблий напоровся на ніж, а в суді апеляційної інстанції повідомив, що вдарив ОСОБА_9 ножем відмахуючись. Указана поведінка підтверджується й висновком судової психологічної експертизи, під час якої експертом були встановлені ознаки надання ОСОБА_6 під час допитів неправдивої інформації щодо подій злочину.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 
на ст. 121 ч. 2 КК України.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим
не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно зі ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази,
які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження
має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні
27 лютого 2025 року апеляційний суд задовольнив клопотання захисника
ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів, дослідив відповідні докази, погодившись з їх оцінкою, наданою судом першої інстанції (т. 7, а.к.п. 36).
Тому доводи захисника про недотримання апеляційним судом вимог ст. 404 ч. 3
КПК України є необґрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника,
які є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи
на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів
не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини
 ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1
КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.
У кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.
При призначенні  ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, наслідки, відомості про особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, є учасником бойових дій, характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Отже, покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром є необхідним
та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо
ОСОБА_6 за результатом касаційного розгляду не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3