Ухвала
Іменем України
 
11 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 166/105/25
провадження № 61-10308ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Струць Тетяни Ігорівни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом.
 
Ратнівський районний суд Волинської області заочним рішенням від 13 березня 2025 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2021 року                         № 4457455 в розмірі 30 661,49 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
15 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - Струць Т. І. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року, в якій просила поновити пропущений строк на подання заяви з посиланням на те, що відповідачу не було відомо про наявність у суді цієї справи та не було відомо про наявність заочного рішення суду                           від 13 березня 2025 року прийнятого за результатами розгляду справи.
 
Ратнівський районного суду Волинської області ухвалою від 30 квітня 2025 року відмовив представнику ОСОБА_1 - Струць Т. І. в поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року. Заяву про перегляд заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року залишив без розгляду.
 
Волинський апеляційний суд постановою від 01 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Струць Т. І. залишив без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року - без змін.
 
08 серпня 2025 року адвокат Струць Т. І. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року поновлено адвокату Струць Т. І. як представнику ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень. Касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків.
 
На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником виконано.
 
В касаційній скарзі адвокат Струць Т. І. як представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2025 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не отримував судових документів за місцем його реєстрації, фактично проживає за іншою адресою. Не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є поважною причиною пропуску строку передбаченого частиною четвертою статті 284 ЦПК України. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
 
Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
 
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
 
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
 
Загалом згідно із практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові                     від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
 
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
 
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
 
Отже, відповідно до приписів статті 127 ЦПК України суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом. Водночас суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
 
У пунктах 71, 76, 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня          2024 року у справі № 756/11081/20 зазначено, що: «відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
 
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 13 березня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Струць Т. І. посилалася на те, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність заочного рішення суду від 13 березня 2025 року прийнятого за результатами розгляду справи.
 
Відмовляючи у поновленні процесуального строку та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив, зокрема, з відсутності обставин, що об`єктивно перешкоджали заявнику звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
 
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2021 року № 4457455 у розмірі 30 661,49 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Копію заочного рішення від 13 березня 2025 року ОСОБА_1 отримав                   14 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 0610239021487.
 
Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку представник відповідача ОСОБА_1 - Струць Т. І. подала до суду 15 квітня 2025 року, тобто з пропуском двадцятиденного строку з дня вручення повного заочного рішення суду.
 
Отже, встановивши відсутність у відповідача ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення, та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов законного і обґрунтованого висновку про залишення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - Струць Т. І. про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
 
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Струць Тетяни Ігорівни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
   	  Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов