ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

   головуючий суддя у першій інстанції: Плахтій Н.Б.

09 вересня 2025 року	Львів	Справа № 140/250/25 пров. № А/857/26509/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРАНСКОМ АЛЬЯНС" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року   у справі № 140/250/25 за адміністративним позовом приватного підприємства «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
13.01.2025р. позивач, Приватне підприємство «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» (далі – ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС»)  звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.09.2024р. №UA205000202453; №UA205000202454.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2025р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду   від 21.05.2025р. скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2022р. ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» (покупець) та компанія «CERDEX – AGRO s.r.o» (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт №25/09 (а.с.96-97), за умовами якого продавець зобов`язується поставити покупцю, а покупець оплатити автомобілі легкові нові та бувші у використанні, вантажні автомобілі нові та бувші у використанні, кузова до легкових автомобілів та запчастини до них нові та бувші у використанні, сідельні тягачі нові та бувші у використанні, мікроавтобуси та автобуси нові та бувші у використанні, причіпи та напівпричіпи нові та бувші у використанні, спеціальну будівельну техніку нову та бувшу у використанні, спеціальну сільськогосподарську техніку нову та бувшу у використанні, мотоцикли, квадра цикли та іншу мототехніку нову та бувшу у використанні, човни, яхти та інші плавзасоби нові та бувші у використанні, одяг, що був у вжитку, взуття, що було у вжитку, інші текстильні вироби, що були у вжитку. Асортимент, кількість та ціни Товару вказуються у інвойсах, що формуються на кожну партію товару, і є невід`ємними частинами цього контракту.
01.05.2023р. з метою митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України відповідно до вказаного контракту товару: «сідельний тягач для перевезення напівпричепів по дорогах загального призначення   марки SCANIA модель S 500, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм   циліндрів - 12742см3, потужність двигуна 368 kW, колісна формула 4х2, бувший у використанні, к-ть мість для сидіння- 2, маса у разі максимального завантаження - 18,600 т, календарний рік виготовлення - 20017, модельний рік виготовлення - 2017 місць - 1 VN/1» позивач подав до Волинської митниці МД №UA204140002473U3 (а.с.94, 40), у якій зазначено: вантажовідправник/Експортер: «CERDEX – AGRO s.r.o» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: 87012190 (графа 33), ціна товару 57 000,00 Євро (графа 42), преференція - код « 410000000» (графа 36).
На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита подано сертифікат про походження товару форми EUR.1 №А758475 від 28.04.2023р., виданий експортером CERDEX – AGRO (а.с.41 зворот-42, 95) та інвойс від 17.04.2023р. №45020230490 (а.с.41, 89 зворот.).
29.10.2020р. ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» (покупець) та компанія «AUTOMOBILE GUSE» (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт від  №22 (а.с.100 зворот-101), предметом якого був напівпричіп SCHMITZ шaci №WSM00000005147701 2015 року.
З метою митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару: «напівпричіп ізотермічний, зі встановленим, холодильним обладнанням (рефрижератоp), трьохмісний, всього - 1шт: , марки SCHMITZ, модель SCB*S3В, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_2 , вантажопідйомність – 29,594 т., маса в разі максимального завантаження – 39, 000 т., призначення - перевезення вантажів по дорогах загального призначення, календарний рік виготовлення - 2015, місць - 1 VN/1» позивач подав до Волинської митниці МД №UA204020/2020/253844 від 10.11.2020 (а.с.42 зворот-43, 99), у якій зазначено: вантажовідправник/Експортер: «AUTOMOBILE GUSE» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: 87163980 (графа 33), ціна товару 20 000,00 Євро (графа 42), преференція - код « 410000000» (графа 36).
На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита подано сертифікат про походження товару форми EUR.1 №E 5.876.300 від 06.11.2020р., виданий експортером AUTOMOBILE GUSE (а.с.44, 100) та інвойс від 30.10.2020р. (а.с.43 зворот, 101 зворот).
07.10.2020р. ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» (покупець) та компанія «WALTECO Handel und Vermittlung von Fahrzeugen Alexey Tscherepanow» (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт від №16 (а.с.104), предметом якого був напівпричіп SCHMITZ SKO 24 шaci №WSM00000005137239, 2014 року.
З метою митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України: «напівпричіп ізотермічний, зі встановленим, холодильним обладнанням (рефрижератоp), трьохмісний, всього - 1шт: , марки SCHMITZ, модель SKO24, ідентифікаційний номер (номер шасі) – НОМЕР_3 , вантажопідйомність – 30,475 т, маса вразі максимального завантаження - 39, 000т, бувший у використанні, рік виготовлення – 2015, Місць - VN/1», позивач подав до Волинської митниці МД №UA204020/2021/281782 від 01.11.2021р. (а.с.44 зворот-45, 102), у якій зазначено: вантажовідправник/Експортер: «AUTOMOBILE GUSE» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: 87163980 (графа 33), ціна товару 17 000,00 Євро (графа 42), преференція - код « 410000000» (графа 36).
На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита подано сертифікат про походження товару форми EUR.1 №PL/MF/AS 0246930 від 29.10.2021р., який виданий експортером WALTECO Handel und Vermittlung von Fahrzeugen Alexey Tscherepanow. (а.с.46, 103) та інвойс від 07.10.2021 (а.с.45 зворот, 105).
25.07.2024р. на підставі наказу Волинської митниці №224  митний орган здійснив документальну невиїзну перевірку ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД типу ІМ40ДЕ від 01.05.2023р. №204140/2023/2473, від 10.11.2020р. №204020/2020/253844, від 01.11.2021р. №204020/2021/281782.
Про призначення документальної невиїзної перевірки ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» повідомлено листом Волинської митниці від 25.07.2024р. №7.3-2/19-01/13/8296 (а.с.30 зворот.,133) разом із повідомленням від 25.07.2024р. №21 (а.с.31, 132), які отримані позивачем 01.08.2024р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.134).
14.08.2024р. за результатами проведено перевірки контролюючий орган склав акт   №22/24/7.3-19/40048708, із змісту якого встановлено порушення позивачем:
-вимог ст.16 Протоколу 1 Угоди, ст.15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч.1 ст. 257, ч.5 ст.280 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 347  553,15 грн; 
-п.п.«в» п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 ПК України, в результаті чого знижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 69 510,23 грн.
На підставі вказаного акта перевірки та виявлених порушень контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:
-   від 04.09.2024р. №UA205000202453, про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму   76 461,69 грн., в тому числі: податкове зобов`язаннями – 69 510,63 грн., та штрафні (фінансові) санкції – 6 951,06 грн. (а.с.13-14, 149-150).
- від 04.09.2024р. №UA205000202454, про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на товари на суму 347  553,15 грн. (а.с.15-16, 147-148).
04.09.2024р. вказані податкові повідомлення-рішення разом із розрахунком податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій надіслані позивачу листом №7.3-2/19/13/9811 (а.с.151) та отриманні 13.03.2024р. що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.152).
27.09.2024р. ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» оскаржував спірні рішення в адміністративному порядку шляхом подання до ДМС України скарги.
02.12.2024р. Рішенням ДМС України №1/10-06/13/8142 податкові повідомлення-рішення від 04.09.2024р. №UA205000202453 та №UA205000202454 залишено без змін, а скаргу ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» – без задоволення.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.1 ст.50 МК України встановлено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Із змісту ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
ч.1, ч.5 ст.54 МК України  передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному ст.345-ст.354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Відповідно ч.6 ст.265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
ч.1 ст.266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).
Згідно ч.1, ч.2 ст.293 МК України, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
В п.8 ч.1 ст.336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.
ч.6 ст.345 МК України  встановлено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Із змісту ч.2 ст.351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
ч.1 ст.352 МК України передбачено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.
Як видно з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, відповідно до ст.ст.31, 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, Рівненською митницею здійснено перевірку сертифікатів з перевезення (походження) товару EUR.1 та декларацій походження.
У відповідь на звернення Рівненської митниці від 19.05.2023р. №7.13-2/15/4-15/3363   ДМС України листом від 29.05.2024р. №15/15-03-01/7/2892 (а.с.106 зворот) надала лист уповноваженого органу Словаччини від 14.05.2024р. №243837/2024-2000102/MY-124/23, яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 №A 758475 (а.с.107-108).
04.06.2024р. листом №7.13-1/15/7-40/3534 Рівненська митниця направила вказаний лист Волинській митниці для вирішення питання щодо проведення контрольно-перевірочних заходів (а.с.109).
Так, у листі від 14.05.2024р. №243837/2024-2000102/MY-124/23 уповноважений орган Словаччини повідомив, що перевірка сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 № А 758475 від 28.04.2023р.    проведена. Розслідування виявило, що сертифікат форми EUR.1 виданий і підтверджений митницею Міхаловце. Товар, на який виданий сертифікат форми EUR.1 (вживаний автомобіль, VIN YS2S4X20002132491), поставлений з іншої країни-члена ЄС. Згідно інформацією, отриманою в рамках перевірки декларації постачальника, відповідна декларація не може бути визнана дійсним документом, який може бути використаний для підтвердження статусу походження товару. Враховуючи вищевикладене, перевірений сертифікат форми EUR.1 не може вважатися дійсним доказом походження відповідно до положень Додатку І до Регіональної конвенції про пан-євро-середні преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами, з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони, а вищезазначений вживаний транспортний засіб не має права на преференційний режим відповідно до положень, що регулюють преференційну торгівлю з Україною (а.с.107, переклад а.с.108 зворот).
Також листом Рівненської митниці від 16.05.2024р. №7.13-1/15/7-40/2580 (а.с.122 зворот-123) Волинській митниці надісланий лист уповноваженого органу Бельгії від 13.01.2022р. №2021/N6A2N30/00020701/2 про результати перевірки сертифікату з перевезення EUR.1 №E 5.876.300 від 06.11.2020р. (доведено листом Держмитслужби від 05.05.2022р. №15/15-03-01/7.13/1340 (а.с.119).
Як зазначено у вказаному листі, через відсутність підтверджуючих документів, наданих експортером (в даному випадку бельгійським митним агентом ATS BVBA як уповноваженим представником) на момент подальшої перевірки, статус походження товару не можливо підтвердити. 
Таким чином, підтвердження того, що товари відповідають преференційним правилам походження, переліченим у положеннях Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, наразі неможливе. Відповідні товари на даний момент не підпадають під преференційний режим (а.с.120, переклад а.с.122).
Крім того, у відповідь на звернення Рівненської митниці від 02.12.2021р. №7.13-2/15/4-34/4234 (а.с.124) ДМС України листом від 22.07.2022р. №15/15-03-01/7.13/2566 (а.с.124 зворот) надала лист уповноваженого органу Республіки Польщі від 14.07.2022р.  про результати перевірки сертифікату   з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AS 0246930.
03.08.2022р. листом №7.13-2/15/7-40/4282 Рівненська митниця направила вказаний лист Волинській митниці для вирішення питання щодо проведення контрольно-перевірочних заходів (а.с.130).
Із змісту листа уповноваженого органу Республіки Польщі від 14.07.2022р. №2601-10.4331.17.2022 видно, що за результатами перевірки встановлено, що сертифікат з перевезення товару форми EUR 1 PL/MF/AS 0246930 є автентичним та підтверджений митницею в Стараховіце. Однак, під час перевірки експортер не підтвердив преференційне походження товару з ЄС (а.с.125-126, переклад а.с.129).
Отже, суд апеляційної інстанції наголошує, що уповноваженими органами Словаччини, Бельгії та Республіки Польщі не підтверджено преференційне походження товару, вказаного у сертифікатах про походження товару EUR.1 № А 758475 від 28.04.2023р., EUR.1 №E 5.876.300 від 06.11.2020р. та EUR.1 №PL/MF/AS 0246930 від 29.10.2021р., які подані позивачем при митному оформленні товарів та на підставі якого застосовано преференції по сплаті мита.
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із наявністю відповіді компетентного органу, що видав документ, або компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, що провів перевірку документів про походження товару, та зазначення у цій відповіді, що ввезений товар не може розглядатися, як товар з походженням в ЄС відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між СС та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами з одного боку, та Україною з іншого боку і мати пільгу при розмитненні товару.
ч.1, ч.2, ч.6 ст.36 МК України визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар  повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Із змісту ч.1-ч.9 ст.43 МК України видно, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
ч.1-ч.3 ст.44 МК України встановлено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним кодексом України.
ч.1 ст.45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Згідно ч.4,ч.5 ст.280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
ч.1 ст.271 МК України встановлено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В п.190.1 ст.190 ПК України видно, що базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.
Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16.09.2014р. ратифікувала Угоду від 27.06.2014р. про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
ч.1 ст.26 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).
В ст.29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
п.1 ст.2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно п.1 ст.16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
п.п. 1-6 ст.22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16 (1) (b) цього Протоколу, може бути складена:
(a) затвердженим експортером у розумінні ст.23 цього Протоколу,
або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Декларація інвойс може складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
ст.33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень п.1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (п.2 ст.33 Протоколу I).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (п.3 ст.33 Протоколу І).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (п.5 ст. 33 Протоколу I).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (п.6 ст.33 Протоколу I).
Згідно вищенаведених положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, отримання на запит щодо підтвердження походження товару відповіді, яка не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, є підставою для відмови у наданні права на преференції.
Згідно  ч.ч.1, 2, 6 ст.36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена ст.17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 №2187-VІII Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, яка набирає чинності для України в перший день другого місяця після внесення Україною депозитарію Конвенції документа про приєднання.
Згідно ст.1 Рішення №1/2018 Підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21/11/2018 року про заміну Протоколу I «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, Протокол І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, замінюється текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення. Статтею 1 Протоколу І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» визначено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Конвенція). Усі посилання на «відповідну угоду» в Доповненні I й у відповідних положеннях Доповнення II до Конвенції тлумачиться у значенні цієї Угоди.
В ст.15 розділу V Доповнення І товари, видно, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару ЕUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а.
п.2 статті 31 розділу VІ Доповнення І передбачено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару ЕUR.1 та ЕUR-MED, декларацій про походження і декларацій про походження ЕUR-MED та правильності інформації, що міститься в цих документів.
ст.32 розділу VІ Доповнення І  встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає: після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.
При вирішенні даного спору колегія суддів звертає увагу скаржника щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 11.08.2022р. у справі №460/8509/21, які полягають у такому.
Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених МК України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, контролюючий орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
Верховний Суд у вказаній справі визнав обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що зазначення товариством відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013р. №584-VII. 
Отже, в даному випадку спірні сертифікати з перевезення товару не можуть бути визнані належними та достатніми документами, які підтверджують преференційне походження товарів, оформлених за МД.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що компанія-експортер, зазначивши декларативно в інвойсі про походження товарів з території Європейського Союзу, повинна у подальшому в ході перевірки документально підтвердити походження вказаних товарів, в тому числі й обставини, що матеріали, використані при виготовленні товару, також здебільшого походять з Європейського Союзу. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 31.07.2024р. у справі №260/6407/21.
Крім того, при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 01.03.2021р. у справі №240/7093/19, від 11.04.2022р. у справі №260/2805/20, відповідно до яких міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно ч.8-ч.9 ст.43 МК України, Верховний Суд дійшов висновків, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
ч.2 ст.334 МК України встановлено, що відомості з офіційних документів, наданих для митного контролю, не потребують додаткового підтвердження.
Відповідно ч.145 ст.354 МК України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.
У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених п.54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (п.54.4 ст.54 ПК України).
Таким чином, оскільки у відповідь на запит митного органу листами уповноваженого органу Словаччини від 14.05.2024р. №243837/2024-2000102/MY-124/23, уповноваженого органу Бельгії від 13.01.2022р. №2021/N6A2N30/00020701/2 та уповноваженого органу Республіки Польщі від 14.07.2022р. №2601-10.4331.17.2022   не підтверджено преференційне походження товару, ввезеного за сертифікатами EUR.1 № А 758475 від 28.04.2023р., EUR.1 №E 5.876.300 від 06.11.2020р., EUR.1 №PL/MF/AS 0246930 від 29.10.2021р., тому у ПП «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС» відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені такого товару, а висновки акту перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Таких висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 05.06.2024р. у справі   №380/2397/22
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019р. у справі №  755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Отже, колегією суддів враховується стала правова позиція, викладена за подібних правовідносин у постановах Верховного Суду від 31.07.2024р. у справі №  260/6407/21, від 01.03.2021р. у справі №  240/7093/19, від 11.04.2022р. у справі №  260/2805/20, від 11.08.2022р. у справі №  460/8509/21.
У цій справі колегія суддів також враховує положення Висновку N 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; п.89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; п.58) ЄСПЛ зазначив про те, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п.29).
В аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні, ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява № 30544/96, п.26) про те, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява № 16034/90, п.61), «Шкіря проти України» (заява № 30850/11, пункт 43). Водночас у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява № 18390/91, п.29), «Higgins and others v. France» (заява № 20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, п.42) та «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03, п.54).
Так, у п.54 рішення «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.
Таким чином, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРАНСКОМ АЛЬЯНС" – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року   у справі № 140/250/25  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель