Справа № 308/15487/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       04 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року, ухвалене суддею Бедьо В.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» про зобов`язання здійснити реструктуризацію кредитної заборгованості
встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приват Банк» в порядку захисту відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів».
Позов мотивує тим, що 25.06.2005 між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №MKZ7GF00000070, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 36 505,00 доларів США, в тому числі 28 500,00 доларів США на споживчі потреби, 8005,00 доларів США – на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 0,18% на місяць з кінцевим терміном повернення 20.06.2025.
З метою забезпечення виконання зобов`язань взятих на себе боржницею, 23.06.2005 між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було підписано Договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 . Загальна площа становить 54,8 кв. м., житлова – 35,7 кв. м.
Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2005 за №252 та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д.
19.02.2007 ПАТ КБ «Приват Банк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» уклали договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги. Права на кредитний договір отримало «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».
14.04.2016 між « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено новий договір купівлі-продажу відступлення права вимоги згідно якого право вимоги було відступлено на користь ПАТ КБ «Приват Банк».
23.04.2021 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ.
09.07.2021 ОСОБА_1 подала до банку заяву про здійснення реструктуризації валютного кредиту, однак реструктуризації відповідачем здійснено не було.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року позов було задоволено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивачкою було додано до заяви про здійснення реструктуризації боргу всі документи, як вимагає того ЗУ «Про споживче кредитування». 
Суд зазначає, що наявність простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, не є перешкодою для проведення реструктуризації відповідно до даного закону.
Відповідачем було подано два документи взаємовиключного змісту, на які посилатися не можна, оскільки за одним у позивачки такий борг наявний, а за іншим – ні.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що твердження позивача та надані документи про відсутність боргу не спростовані відповідачем, а відмова у проведенні реструктуризації боргу – незаконна.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В своїх доводах посилається на те, що на момент звернення до банку із заявою у ОСОБА_1 була наявна заборгованість у сумі 21,35 доларів США, що згідно з вимог виключає можливість проведення реструктуризації.
Зазначає, що ОСОБА_1 не додала ніяких документів, які б підтверджували, що іпотечне майно, яке надавалось в забезпечення за іншим кредитним договором від 21.04.2008, використовується як місце постійного проживання позичальника.

У дане судове засідання з`явились: представник АТ КБ «ПриватБанк» - Дурдинець Р.Ю. та адвокат Ракущинець А.А., який діє в інтересах Лемак М.В.
Дурдинець Р.Ю., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Адвокат Ракущинець А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Щодо розгляду справи за відсутності своєї довірительки не заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, що 23.06.2005 було укладено кредитний договір №MKZ7GP00000070, згідно якого «Приват Банк» надав позичальниці кредитні кошти готівкою через касу в сумі 36 505,00 доларів США на придбання 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 28 500 доларів США і на оплату страхових платежів в сумі 8 005 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 0,18% на місяць з кінцевим терміном повернення 20.06.2025(пункт 1.1 Договору).
На виконання взятих зобов`язань було укладено Договір іпотеки від 23.06.2005. Пунктом 7 передбачено, що предметом іпотеки є квартира з адресою: АДРЕСА_1 . 
Станом на 05.03.2015 заборгованість ОСОБА_1 складає 25 043,86 доларів США, з яких: 22 257,42 – заборгованість за тілом кредиту, 1 953,73 – заборгованість за відсотками, 422,31 – пеня.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно ОСОБА_1 вищезазначена квартира належить на праві приватної власності в частці 1/1. Також з реєстру вбачається, що дана квартира перебуває в реєстрі іпотеки і на неї накладено обтяження державним реєстратором від 06.03.2020.
09.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приват Банк» із заявою про проведення реструктуризації. До заяви додала довідку про склад сім`ї, копію паспорту та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка проживає з нею, витяги з реєстрів нерухомого майна щодо себе та ОСОБА_3 .
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування» метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий
кредит – це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року.
Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.
Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі:
– наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;
– відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
– виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі – житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку – 250 квадратних метрів, для садового будинку – 250 квадратних метрів, для земельної ділянки – площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
– предмет іпотеки – житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
– у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки – об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
– предмет іпотеки – нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
– предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
– предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).
Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
       З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23.06.2005 було укладено кредитний договір №MKZ7GP00000070, згідно якого «ПриватБанк» надав позичальниці кредитні кошти готівкою через касу в сумі 36 505,00 доларів США на придбання 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 28 500 доларів США і на оплату страхових платежів в сумі 8 005 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 0,18% на місяць з кінцевим терміном повернення 20.06.2025.
На виконання взятих зобов`язань було укладено Договір іпотеки від 23.06.2005. Пунктом 7 передбачено, що предметом іпотеки є квартира з адресою: АДРЕСА_1 . 
        ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала та допустила утворення заборгованості, яка станом на 05.03.2015 становить 25 043,86 доларів США, з яких: 22 257,42 – заборгованість за тілом кредиту, 1 953,73 – заборгованість за відсотками, 422,31 – пеня.
       Позивачка скористалася своїм правом передбаченим Законом України «Про споживче кредитування», а саме внесеними змінами у розділ IV «Прикінцеві та Перехідні положення», згідно яких боржник може звернутися до банку із заявою про реструктуризацію боргу.
       Однак, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реструктуризації боргу.
       У своїх доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що на момент звернення позивачки до банку із заявою, тобто станом на 24.12.2013 та 18.01.2014 у такої була наявна заборгованість в розмірі 21,35 доларів США за пенею, що виключає проведення реструктуризації.
       З такими доводами банку погодитись не можна з огляду на таке.
       У суді першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» було долучено до матеріалів справи Розрахунок заборгованості за договором №MKZ7GP00000070 від 23.06.2025 станом на 05.03.2015 з якого вбачається, що станом на 18.01.2025 у ОСОБА_1 була наявна заборгованість в розмірі 21,35 доларів США за пенею.
       Проте, позивачкою було надано іншу виписку наданої АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18.01.2024, з якої вбачається, що 22.01.2014 заборгованість за пенею становила 0 доларів США.
       Суд першої інстанції вірно зазначив, що банком надано дві виписки, які суперечать одна одній, оскільки в одній виписці станом на січень 2014 року була наявна заборгованість за пенею, а в іншій – ні.
       Первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію (ст.1 Закону України від 16.07.99 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Документ має бути підписаний особисто такою особою, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом та іншими актами цивільного законодавства (п. 2.5. Наказу Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»).
       Колегія суддів апеляційного суду поділяє думку представника позивачки – адвоката Ракущинця А.А., який зазначає, що наданий позивачкою документ є належним доказом у справі, оскільки такий є первинним бухгалтерським документом, скріплений печаткою банку та підписаний уповноваженою особою АТ КБ «ПриватБанк».
       Розрахунок наданий представником відповідача в суді першої інстанції не скріплений печаткою банку та не підписаний уповноваженим працівником, а тому такий слід піддати сумніву.
       Таким чином, доводи відповідача з приводу наявності заборгованості станом на січень 2014 року у розмірі 21,35 доларів США пені, що не давало право позивачці отримати реструктуризацію, не знайшли свого підтвердження.
       Крім цього, в апеляційній скарзі банк зазначає, що позивачкою не надано суду доказів, що вона використовує іпотечне майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , як постійне місце проживання.
ОСОБА_1 до позовної заяви долучила довідку про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. За адресою: АДРЕСА_1 станом на 09.07.2021 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У відомостях з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів також зазначається, що адресою проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Довідкою про реєстрацію місця проживання також підтверджено, що ОСОБА_1 з 10.09.1996 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
       Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що доказів про наявність іншого постійного місця проживання позивача або не проживання за адресою АДРЕСА_1 банк не надав.
       Таким чином, позивачкою було дотримано всіх умов передбачених Розділом IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» для проведення реструктуризації боргу, однак банком було неправомірно відмовлено у такому праві позивачці.
       Серед інших доводів апеляційної скарги банк зазначає, що позивачкою вибрано неефективний спосіб захисту. Тобто вимога про зобов`язання банку здійснити реструктуризацію боргу не буде належним чином захищати права позивачки.
       Однак, з такими доводами апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. 
Вищезазначена позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.
       В даному випадку зобов`язання провести реструктуризацію боргу є належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , оскільки тоді позивачка отримає передбачену Законом України «Про споживче кредитування» можливість сплатити прострочену перед банком заборгованість.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
       Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:
       апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк», залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року, залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.
Суддя-доповідач: 

Судді: