ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9656/24                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 вересня 2025 року                                                                               м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В. 
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,       

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 231150006203 від 11 квітня 2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до  ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві (як орган Пенсійного фонду України, яким здійснювався розгляд заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності) зарахувати до трудового/страхового стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за віком: період роботи в колгоспі ім. Калініна с. Жорнокльови з 07.01.1985 - 03.04.1989 (4 роки, 2 місяці, 28 днів); періоди роботи в радгоспі «Черкаський»» з 07.04.1989 по 26.05.1990 (1 рік, 1 місяць, 20 днів) і з 01.07.1990 по 02.11.1992 (2 роки, 4 місяці, 3 дні);
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві (як орган Пенсійного фонду України, яким здійснювався розгляд заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності) призначити позивачу пенсію за віком відповідно до  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  після набуття 60 річного віку та здійснювати її виплату з 11.04.2024.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 квітня 2024 року № 231150006203 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі ім. Калініна с. Жорнокльови з 07.01.1985 по 03.04.1989, в радгоспі «Черкаський»» з 07.04.1989 по 26.05.1990 та з 01.07.1990 по 02.11.1992 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2024 про призначення пенсії за віком.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідач вказує, що страховий стаж позивача на момент звернення за пенсією становить 26 років 1 місяць 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу період роботи у колгоспі з 1985 року по 1989 рік згідно довідки від 22.02.2024 № 54/03-01 (прізвище не відповідає паспортним даним), періоди роботи згідно записів трудової книжки з 07.04.1989 по 26.05.1990 (виправлення дати зарахування, запис про звільнення не завірено печаткою), з 01.07.1990 по 02.11.1992 (відсутні номер та дата наказу на зарахування), а згідно архівного витягу від 26.02.2024 № 57/03-01 (ім`я та по батькові зазначено скорочено).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2025 року  відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
12 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач заперечує проти незарахування спірних періодів роботи до стажу, наполягаючи на їх підтвердженні належними документами, та просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою від 04.04.2024 про призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуло заяву позивача (за принципом екстериторіальності) та прийнято рішення від 11.04.2024 № 231150006203 (а. с. 51) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого  статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача складає 26 років 01 місяць 18 днів. Не враховано до стажу період роботи у колгоспі з 1985 року по 1989 рік згідно довідки від 22.02.2024 № 54/03-01 (прізвище не відповідає паспортним даним), періоди роботи згідно записів трудової книжки з 07.04.1989 по 26.05.1990 (виправлення дати зарахування, запис про звільнення не завірено печаткою), з 01.07.1990 по 02.11.1992 (відсутні номер та дата наказу на зарахування), а згідно архівного витягу від 26.02.2024 № 57/03-01 (ім`я та по батькові зазначено скорочено).
Супровідним листом від 25.04.2024 № 2300-0208-8/29414 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області направило позивачу прийняте відповідачем рішення від 11.04.2024 № 231150006203 (а. с. 52).
З матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22.04.1985 (а. с. 14 - 26) позивач, зокрема, у спірні періоди:
з 07.01.1985 по 03.04.1989 - був членом колгоспу ім. Калініна, прийнятий на роботу електриком;
з 07.04.1989 по 26.05.1990 - працював у радгоспі «Черкаський» трактористом, слюсарем в тр. бригаду, дояром, скотником;
з 01.07.1990 по 02.11.1992 - працював у радгоспі «Черкаський» скотником.
Відповідно до архівних витягів Трудового архіву Драбівської селищної ради від 26.02.2024 № 57/03-01 та від 28.08.2024 № 22/01-17 (а. с. 37, 38, 40, 41) позивач:
04.04.1989 прийнятий трактористом в радгосп «Черкаський» з 07.04.1989;
26.05.1990 позивач звільнений з роботи в радгоспі;
18.07.1990 позивач прийнятий скотником в радгосп «Черкаський» з 01.06.1990;
02.11.1992 позивачу наданий повний розрахунок.
З архівної довідки Трудового архіву Драбівської селищної ради від 22.02.2024 № 54/03-01 (а. с. 39) вбачається, що згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників косгоспу ім. Калініна (с. Жорнокльови Драбівського району Черкаської області) про роботу ОСОБА_1 за період з 1985 року по 1989 року є відомості про роки та відпрацьовані вихододні згідно із зазначеними у ній відомостями з січня 1985 р. по березень 1989 р. Аналогічні відомості щодо років та відпрацьованих вихододнів містяться також у довідці Трудового архіву Драбівської селищної ради від 28.08.2024 № 19/01-17 (а. с. 46).
З архівної довідки Трудового архіву Драбівської селищної ради від 28.08.2024 № 21/0-17 (а. с. 45) вбачається, що згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників косгоспу ім. Калініна (с. Жорнокльови Драбівського району Черкаської області) про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 1985 року по 1989 року є відомості про роки та нараховану заробітну плату згідно із зазначеними у ній відомостями з січня 1985 р. по березень 1989 р.
З архівної довідки Трудового архіву Драбівської селищної ради від 28.08.2024 № 23/01-17 (а. с. 43) вбачається, що згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників радгоспу «Черкаський» (с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області) про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 1989 року по 1992 року є відомості про роки та суму заробітної плати згідно із зазначеними у ній відомостями  з квітня 1989 р. по жовтень 1992 р.
Згідно з розрахунком стажу форми РС-право (а. с. 50) страховий стаж позивача становить 28 років 08 місяців 16 днів.
Вважаючи відмову в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637. 
Суд першої інстанції наголосив, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.
Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносилися відповідальним працівником, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління протиправно не зарахували до страхового стажу позивача періоди його роботи в колгоспі ім. Калініна с. Жорнокльови з 07.01.1985 по 03.04.1989, в радгоспі «Черкаський»» з 07.04.1989 по 26.05.1990 та з 01.07.1990 по 02.11.1992. Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.04.2024 № 231150006203 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладені приписи, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (в частині задоволених позовних вимог). 
Згідно із ч. 1  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до ч. 2  ст. 26 Закону №1058-IV  у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Згідно із ч. 3  ст. 26 Закону №1058-IV  у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.
Згідно частини 4 вказаної статті у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до положень частини 1  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим  Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2  ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до положень частини 4  статті 24 Закону № 1058-ІV  періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1  ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ  (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до приписів  статті 62 Закону № 1788-ХІІ  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637  (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19, від 17 вересня 2024 року у справі № 440/4164/23 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, тому що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 415/4914/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17 та від 26 квітня 2021 року у справі № 348/2180/16-а, згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок. Як вірно вказав суд першої інстанції, позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.
Згідно з п. п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі Постанова № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до п. п. 5, 6 Постанови № 310 до трудової книжки колгоспника вносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.
За змістом п. 13 Постанови № 310, всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
З матеріалів справи вбачається, що спірним рішенням від 11.04.2024 № 231150006203 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Відповідачем не враховано до стажу: період роботи у колгоспі з 1985 року по 1989 рік згідно довідки від 22.02.2024 № 54/03-01 (прізвище не відповідає паспортним даним); період роботи згідно записів трудової книжки з 07.04.1989 по 26.05.1990 (виправлення дати зарахування, запис про звільнення не завірено печаткою); період роботи згідно записів трудової книжки з 01.07.1990 по 02.11.1992 (відсутні номер та дата наказу на зарахування), а згідно архівного витягу від 26.02.2024 № 57/03-01 (ім`я та по батькові зазначено скорочено).
Так, відповідно до трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 від 22.04.1985 (розділ  Членство в колгоспі) встановив, що ОСОБА_1 з 07.01.1985 по 03.04.1989 був членом колгоспу ім. Калініна, прийнятий на роботу електриком; з 07.04.1989 по 26.05.1990 працював у радгоспі «Черкаський» трактористом, слюсарем в тр. бригаду, дояром, скотником; з 01.07.1990 по 02.11.1992 працював у радгоспі «Черкаський» скотником.
При цьому, з архівної довідки Трудового архіву Драбівської селищної ради від 22.02.2024 № 54/03-01 вбачається, що згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників косгоспу ім. Калініна (с. Жорнокльови Драбівського району Черкаської області) про роботу ОСОБА_1 за період з 1985 року по 1989 року є відомості про роки та відпрацьовані вихододні згідно із зазначеними у ній відомостями з січня 1985 р. по березень 1989 р. Аналогічні відомості щодо років та відпрацьованих вихододнів містяться також у довідці Трудового архіву Драбівської селищної ради від 28.08.2024 № 19/01-17.
Відповідач не зарахував періоду роботи позивача у колгоспі ім. Калініна з 1985 року по 1989 рік, оскільки згідно з довідкою від 22.02.2024 № 54/03-01 прізвище не відповідає паспортним даним, а саме в архівній довідці від 22.02.2024 № 54/03-01 зазначено відомості про роки та відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 .
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про прояв відповідачем надмірного формалізму, враховуючи, що зазначена довідка видана мовою оригіналу згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників косгоспу ім. Калініна (с. Жорнокльови Драбівського району Черкаської області), зі змісту зазначеної довідки вбачається, що наведена в них інформація стосується саме позивача ОСОБА_1 , а зазначений у довідці період членства позивача у косгоспі ім. Калініна з січня 1985 року по березень 1989 року підтверджується записами трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 від 22.04.1985.
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 07.04.1989 по 26.05.1990, оскільки виправлено дату зарахування, запис про звільнення не завірено печаткою, та з 01.07.1990 по 02.11.1992 у зв`язку з відсутністю номера та дати наказу на зарахування, а згідно архівного витягу від 26.02.2024 № 57/03-01 ім`я та по батькові зазначено скорочено.
Так, відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22.04.1985 позивач з 07.04.1989 по 26.05.1990 працював у радгоспі «Черкаський» трактористом, слюсарем в тр. бригаду, дояром, скотником. Запис про зарахування позивача 07.04.1989 зроблено на підставі наказу № 18-к від 04.04.1989, запис про звільнення 26.05.1990  на підставі наказу від 36-к № 26.05.1990.
Так, суд першої інстанції правильно вказав, що хоч запис про зарахування містить виправлення в числі зарахування, а також не завірено печаткою запис про звільнення 26.05.1990, однак, дата зарахування позивача 07.04.1989 у радгоспі «Черкаський» трактористом та дата звільнення із зазначеного радгоспу також підтверджується архівними витягами Трудового архіву Драбівської селищної ради від 26.02.2024 № 57/03-01 та від 28.08.2024 № 22/01-17, відповідно до яких позивач 04.04.1989 прийнятий трактористом в радгосп «Черкаський» з 07.04.1989 та звільнений з роботи в радгоспі 26.05.1990.
Щодо незарахування  до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.1990 по 02.11.1992, оскільки відсутній номер та дата наказу на зарахування, а згідно архівного витягу від 26.02.2024 № 57/03-01 ім`я та по батькові зазначено скорочено, то відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22.04.1985 позивач з 01.07.1990 по 02.11.1992 працював у радгоспі «Черкаський» скотником, і зазначений період роботи підтверджується в тому числі архівними витягами Трудового архіву Драбівської селищної ради від 26.02.2024 № 57/03-01 та від 28.08.2024 № 22/01-17.
Відповідно до архівної довідки Трудового архіву Драбівської селищної ради від 28.08.2024 № 23/01-17 згідно з книгами обліку розрахунків по оплаті праці працівників радгоспу «Черкаський» (с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області) про нараховану заробітну плату позивачу за період роботи з 1989 року по 1992 року є відомості про роки та нараховану заробітну плату згідно із зазначеними у ній відомостями  з квітня 1989 р. по жовтень 1992 р.
Відтак, трудовою книжкою колгоспника серія НОМЕР_1 від 22.04.1985 та іншими матеріалами справи підтверджено роботу позивача в радгоспі «Черкаський» в період з 07.04.1989 по 26.05.1990 та з 01.07.1990 по 02.11.1992.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності незарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи в колгоспі ім. Калініна с. Жорнокльови з 07.01.1985 по 03.04.1989, в радгоспі «Черкаський»» з 07.04.1989 по 26.05.1990 та з 01.07.1990 по 02.11.1992. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                     Л.В. Бєлова 

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна