ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1065/22  Номер провадження 22-ц/814/1134/25	Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.І.
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф"
на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2023 року, ухвалене суддею Кравець С.В., повний текст рішення складено - 03 жовтня 2023 року
та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Кравець С.В., повний текст рішення складено - дати не вказано
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У грудні 2022 року (на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ) ОСОБА_1 звернувся до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 01.10.2013 року він був прийнятий на посаду фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги по переводу, а 01.06.2015 року переведений на посаду фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги в КНП ХОР «ЦЕМД та МК». Позивач виконував функції фельдшера на території Великобурлуцької селищної територіальної громади відповідно до графіка роботи, який узгоджувався між роботодавцем та працівником, тоді як на момент звернення до суду не отримав ні наказу про звільнення, ні інших документів, які стали підставою для звільнення. 
Позивач зазначав, що були відсутні підстави для звільнення за прогул, оскільки у випадку відсутності працівника, безпосередній керівник повинен написати доповідну, після розгляду якої, приймається рішення про подальше розслідування, а потім складається акт про відсутність працівника на роботі. 
Водночас вважав, що у даному випадку підлягає застосуванню Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», так як станом на 25.04.2022 року Великобурлуцька селищна територіальна громада перебувала в районі проведення воєнних (бойових) дій або в тимчасовій окупації, а до вересня 2022 року працівниками невідкладної допомоги, зокрема і позивачем, надавалася допомога місцевим мешканцям окупованих територій. 
На початку вересня 2022 року позивачу було повідомлено, що через посилення обстрілів Великобурлуцької селищної територіальної громади та змінами у законодавстві, трудовий договір, що укладався між сторонами, призупинений на час окупації території та неможливістю медичною установою виконувати свої обов`язки, а тому більшість працівників можуть не виконувати покладені на них обов`язки та роз`яснена необхідність очікування подальшого повідомлення про вирішення питання про відновлення трудових відносин. 
Після 11.09.2022 року територія була деокупована. На початку жовтня 2022 року позивачу стало відомо, що він звільнений з займаної посади, тоді як при звільненні працівника у зв`язку з прогулом має бути дотримано певну процедуру звільнення, а у даному випадку відсутнє будь-яке оформлення (фіксація) відповідачем факту вчинення ним дисциплінарного порушення норм трудової дисципліни та порядку застосування дисциплінарного стягнення, що передбачено ст.ст. 147, 149 КЗпП України. Так, відповідачем йому не було надано у будь-якій формі наказ про застосування дисциплінарного стягнення у формі звільнення для можливості ознайомитись із його змістом, підставами та обґрунтуванням цього, в тому числі під розписку, як того вимагає вищевказана стаття КЗпП України. Позивачем неодноразово вживалися заходи для отримання копії наказу про звільнення та документів, що стали його підставою, але у відповідь на адвокатський запит відповідачем повідомлено про неможливість надання відповіді, зокрема на адвокатський запит, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості збирання доказів до подання позову. 

З огляду на викладене вище ОСОБА_1 просив суд: - поновити строк звернення до суду; - визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №404-к від 05.09.2022 року в частині його звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України; - поновити його на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги в КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022 року по дату ухвалення рішення у даній справі; - стягнути з відповідача на його користь судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №404-к від 05.09.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 06 вересня 2022 року. 
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.09.2022р. по 28.09.2023р. у розмірі 223 728,84 грн., з якої необхідно утримати податки та інші обов`язкові платежі. 
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави судовий збір в розмірі 4 385,08 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі піддано негайному виконанню. 
Рішення, в частині виплати заробітної плати, підлягає негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць, в розмірі 17 705,16 грн., з якої необхідно утримати податки та інші обов`язкові платежі. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк звернення позивача до суду не був пропущений, оскільки п.1 Прикінцевих положень КЗпП є безумовним та не пов`язує необхідність поновлення строку з будь-якими поважними причинами. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем оголошувався простій, таких доказів не надано і позивачем, а відтак суд визнав доводи позивача в цій частині безпідставними. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та підтвердження факту порушення ним трудової дисципліни. Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки смт. Великий Бурлук, де знаходилося робоче місце позивача, з 24.02.2022р. по 10.09.2022р. перебувало в окупації, то відсутність позивача на робочому місці та, як наслідок, звільнення за прогул у період з 01.09.2022 року по 05.09.2022 року не підтверджене належними та допустимими доказами, той факт, що позивач здійснював колабораційну діяльність, що могло бути підставою для його звільнення, не підтверджений відповідним обвинувальним вироком суду або, принаймні, фактом звернення до правоохоронних органів, а відтак, суд дійшов висновку, що позивач був звільнений з роботи незаконно, а тому наказ про його звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді. 
Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року заяву адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
В іншій частині заяви – відмовлено. 

Додаткове рішення мотивоване тим, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та адвокатського запиту, а відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що визначений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним і не є співмірним і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги у 2022 році, складності справи, а тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 3 000,00 грн.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаними рішеннями, Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» оскаржило їх в апеляційному порядку, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв до уваги лише доводи позивача, фактично проігнорувавши фактичні обставини справи. Вказує, що дисциплінарне стягнення було застосоване до позивача у відповідності до вимог чинного законодавства. Посилається на те, що у відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом №309 від 24.02.2022 року, Великобурлуцька територіальна громада перебувала під тимчасовою окупацією рф у період з 24.02.2022 року по 10.09.2022 року. ОСОБА_1 з 01.09.2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території, розпочав роботу на підприємстві, так званій «скорой помощи» держави-агресора. Тобто, починаючи з 01.09.2022 року, ОСОБА_1 , погодившись на роботу на підприємстві іншої держави, фактично відмовився та перестав виконувати функції фельдшера з медицини невідкладних станів у відповідача. Про причини відмови працювати у відповідача не повідомив, спроби відділу кадрів з`ясувати причини невиходу на роботу ОСОБА_1 були безрезультативні, його єдиний телефонний номер, який був наявний в особовій справі, був поза зоною досяжності. Оскільки АТ «Укрпошта» не здійснювала прийом рекомендованих листів, адресованих на територію тимчасово окупованої території, то витяг з наказу про звільнення разом з листом роботодавця було направлено ОСОБА_1 простим листом на його домашню адресу, яка міститься у матеріалах особової справи. Вказує, що оголошення простою на підприємстві не було і ці доводи позивача правильно судом відхилені. Також посилається на те, що жоден трудовий договір не було зупинено. Вказує, що судом першої інстанції неправильно викладені показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Обидва ці свідка суду показали, що ОСОБА_1 продовжив працювати на «скорой помощи», що його бачили люди. Крім того, 23.09.2022 року ОСОБА_1 приходив до відповідача з метою дізнатися, яке формулювання причини його звільнення міститься у наказі про його звільнення, оскільки його турбувало лише те, щоб у наказі не було вказано про колабораційну діяльність, та впевнившись, що наказ не містить таких посилань, заспокоївся. Він попросився прийняти його знову на роботу, але працівники, які продовжили працювати після деокупації, не погодилися на те, щоб ОСОБА_1 продовжив з ними працювати, ці обставини підтвердили свідки. Вказує, що підприємство, починаючи з 24.02.2022 року і до сьогодні не зупиняло свою роботу, усі відділення, навіть під час тимчасової окупації функціонували, працівники отримували заробітну плату за роботу. Доводи позивача про те, що з ним не було проведено остаточного розрахунку, не відповідають дійсності, оскільки з ним було проведено остаточний розрахунок при звільненні та кошти перераховані на його картковий рахунок у розмірі 23 090,36 грн. Позивач у книзі обліку №2 трудових книжок поставив свій підпис про її отримання 05.09.2022 року. Також посилається на відсутність повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у даній справі, на що зверталася увага суду першої інстанції. Зазначає про свою незгоду з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який надано адвокатом. Зазначає, що зважаючи на позицію адвоката який представляє інтереси позивача щодо строків на подачу позову, мотивуючи їх поновлення наявністю карантину, то можливість подачі позову була через кілька місяців, адже карантин закінчився лише 30.06.2023 року. Вказує, що позивачу будо достеменно відомо про його звільнення, адже у вересні 2022 року він з`явився в установі для з`ясування причин звільнення та отримання трудової книжки, а позов подано лише 14.12.2022 року. Також вказує щодо незгоди з розподілом судових витрат у справі в частині розрахунку судового збору та щодо правничої допомоги.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» просить додаткове рішення  суду першої інстанції   скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви адвоката Лебедєва Д.В. у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлена до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., не підлягає стягненню, виходячи з того, що до позовної заяви позивач не надав доказів понесення таких витрат, стверджуючи, що надасть їх з урахуваннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Також зазначає незгоду щодо розміру гонорару об`єму виконаних робіт. Звертає увагу на те, що суду першої інстанції не було надано навіть копії договору про надання правничої допомоги, через що неможливо встановити, чи був дійсно підписаний договір до ухвалення рішення у справі, копія товарного чеку датована 03.10.2023 року, що викликає сумніви, оскільки у позові було зазначено, що витрати вже понесені. Вказує, що акт виконаних робіт до договору №б\н про надання правничої допомоги від 17.10.2022 року було підписано 03.10.2023 року, форма цього акту не відповідає вимогам самого договору, в акті вказані дати засідання суду, які судом не призначалися, а дії по підготовці та подачі заяви до суду про ухвалення додаткового рішення мали місце після закінчення строку дії договору та адвокат не мав права на представництво інтересів позивача.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року апеляційні скарги КНП ХОР «ЦЕМД та МК» залишено без задоволення, рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2023 року та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року касаційну скаргу представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - Забашти Віктора Федоровича задоволено частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, будучи належним чином повідомлені в судове засідання не з`явилися 
Колегія суддів, дотримуючись розумних строків розгляду справи, яка тривалий час перебуває на розгляді в апеляційному суді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий по переводу з КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги на 1,0 посаду фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги (диспетчера з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам), що підтверджується витягом з наказу «Про прийом на роботу» №175-к від 01.10.2013 року та записом у трудовій книжці, серія НОМЕР_1 , від 09.03.1984 року (т.1 а.с. 18,42).

Як вбачається з трудової книжки на ім`я ОСОБА_4 , 01.06.2015 року він був переведений на посаду фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, а 05.09.2022 року звільнений з займаної посади за прогул (т.1 а.с. 18).
Згідно рапорту головного фельдшера КНП ХОР «ЦЕМД та МК» від 05.09.2022 року, при перевірці роботи відділень було встановлено, що у період з 01.09.2022 р. по 05.09.2022 р., в тому числі, ОСОБА_1 - фельдшер з МНС не виходить на роботу у відділення КНП ХОР «ЦЕМД та МК» без поважних причин, а тому просив звільнити вказаного працівника (т.1 а.с. 60).
Як видно з копії акту від 05.09.2022 року, складеного працівниками відділу кадрів КНП ХОР «ЦЕМД та МК», 05.09.2022 року у приміщенні відділу кадрів на гучному зв`язку вони намагалися додзвонитися до ОСОБА_1 з приводу пояснення причин відсутності його на роботі, даний телефон, який останній залишив для зв`язку, знаходився поза зоною досяжності (т.1 а.с. 44).
Згідно витягу з наказу «Про прийом та звільнення» №404-к від 05.09.2022 року та відповідного запису у трудовій книжці, ОСОБА_1 було звільнено 05.09.2022 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 19,43,59).
Відповідно до листа інспектора відділу кадрів №300/03 від 05.09.2022 року адресованого ОСОБА_1 , останнього повідомлено, що він звільнений з роботи з 05.09.2022 року у зв`язку з відсутністю на роботі за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України та роз`яснено йому про необхідність звернутися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, яке було направлено йому простим поштовим листом у зв`язку з тим, що на пошті відмовилися прийняти рекомендований лист через те, що адресат перебуває на тимчасово окупованій території, що підтверджується відповідним актом від 05.09.2022 року (т.1 а.с. 61-63).
З копії витягу з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них №2 ОСОБА_1 проставлений підпис у графі №13 «розписка працівника в отриманні трудової книжки» 05.09.2022 року (т.1 а.с. 64,65).
За даними відомості нарахування коштів №72 (остаточний розрахунок при звільненні) за вересень 2022 року відображено, що 06.09.2022 року на картковий рахунок співробітника ОСОБА_1 було нараховано 23 090,36 грн. (т.1 а.с. 52,66).
Згідно розрахункових листів за березень-вересень 2022 року з позивачем в ці періоди проведений повний розрахунок, при цьому, у серпні 2022 заробіток без відрахувань становив 15 353,09 грн., а у липні 2022 року – 20 057,40 грн. (т.1 а.с. 151-152). 
З наданого представником позивача розрахунку середнього заробітку вбачається, що ним обрахований заробіток за один робочий день - 804,78 грн. (т.1 а.с .231-236, 239-245).
У судовому засіданні у суді першої інстанції за клопотанням відповідача були допитані свідки: ОСОБА_2 - фельдшер з МНС та ОСОБА_3 - в.о. старшого фельдшера. 
Свідок ОСОБА_2 суду показав, що у період з 29.08.2022 року по 01.09.2022 року старший фельдшер ОСОБА_5 проводив опитування про можливість працювати в рф, на що свідок відповів відмовою, а тому 02.09.2022 року його вже не допустили до роботи. З 02.09.2022 року по 07.09.2022 року працювали лише три чоловіка, зокрема, і Пасинок, а в пункті постійного базування ще два чоловіка. Більшість працівників була проти співпраці з ворогом, страшно було, що заставлять, але саме до свідка не приходили, тоді, як до деяких приїздили та погрожували. Ті, хто погодився працювали, залишися, а хто ні, пішли у відпустки, оскільки 28-29.08.2022 року відкрилася «швидка» рф. Після деокупації Пасинок приходив до відділення і просився в колектив але колектив відмовив відмовою. Проте, особисто свідок не чув, як пропонували позивачу роботу в рф і чи приносив він документи, не бачив, оскільки з 02.09.2022 року на роботу не виходив. Не бачив, і чи був Пасинок на роботі 05.09.2022 року, а про те, що він працював з рф, дізнався від інших. 
Свідок ОСОБА_3 показав, що 30-31.08.2022 року колишній старший фельдшер запрошував по одному працівнику і запитував, чи будуть працювати в рф, тобто в іншій організації, на що він відповів відмовою. 01.09.2022 року він відпрацював на зміні та його повідомили, що якщо не принесе документи, то 02.09.2022 року не допустять до роботи. Йому сказали, що може на роботу не приходити з 02.09.2022р., тобто фактично був звільнений. Хто перейшов, йому невідомо, оскільки тоді боялися навіть виходити, хоча їх не чіпали, бо вони працювали на швидкій. Ті, хто погодився працювати на ворога, 09.09.2022 року все покинули, а особисто свідок вийшов на роботу 12.09.2022 року. Після деокупації Пасинок приходив на роботу, але йому повідомили про звільнення, при цьому він не заперечував, що працював на рф. Пасинка не бачив, чи працював 05.09.2022 року, оскільки не був на роботі. Всі працівники швидкої хотіли працювати, але без переходу, тоді як їм не дозволили. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення позивача до суду не був пропущений, оскільки пункт 1 Прикінцевих положень КЗпП є безумовним та не пов`язує необхідність поновлення строку з будь-якими поважними причинами. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем оголошувався простій, таких доказів не надано і позивачем, а відтак суд визнав доводи позивача в цій частині безпідставними. Водночас, надаючі оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки смт. Великий Бурлук, де знаходилося робоче місце позивача, з 24 лютого по 10 вересня 2022 року перебувало в окупації, тому відсутність позивача на робочому місці та, як наслідок, звільнення за прогул у період з 01 по 05 вересня 2022 року не підтверджене належними та допустимими доказами, Той факт, що позивач здійснював колабораційну діяльність, що могло бути підставою для його звільнення, не підтверджений відповідним обвинувальним вироком суду або, принаймні, фактом звернення до правоохоронних органів, а відтак, суд дійшов висновку, що позивач був звільнений з роботи незаконно, у зв`язку із чим наказ про його звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП України, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
Розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення працівником трудової дисципліни, що має відбуватися з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Визначальним фактором для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є з`ясування поважності причин відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника (див. постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21), від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20 (провадження № 61-5863св23)).
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що згідно рапорту головного фельдшера КНП ХОР «ЦЕМД та МК» від 05.09.2022 року, при перевірці роботи відділень було встановлено, що у період з 01.09.2022 р. по 05.09.2022 р., ОСОБА_1 - фельдшер з МНС не виходить на роботу у відділення КНП ХОР «ЦЕМД та МК» без поважних причин, а тому просив звільнити вказаного працівника (т.1 а.с. 60).
Відповідно до статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.
Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.
Проте, матеріали справи не містять доказів призупинення дії трудового договору між сторонами, навпаки, під час тимчасової окупації Великобурлуцької селищної територіальної громади з березня по вересень 2022 року (включно) позивачу виплачувалась заробітна плата відповідачем, що підтверджується наданими відповідачем розрахунковими листками з нарахування заробітної плати (а. с. 151-152, т. 1) та даними відомостями нарахування коштів №72 (остаточний розрахунок при звільненні) за вересень 2022 року де відображено, що 06.09.2022 року на картковий рахунок співробітника ОСОБА_1 було нараховано 23 090,36 грн. (т.1 а.с. 52,66). Дані докази свідчать про дію трудового договору на момент невиходу позивача на роботу.
Наказу (розпорядження) роботодавця про призупинення дії трудового договору позивач суду не надав та відповідних обставин суду не довів. Крім того, судом встановлено, що КНП ХОР «ЦЕМД та МК» не оголошувався простій та позивач не повідомлявся про зупинення роботи.
У частині першій статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 12, частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Позивач не довів суду наявності поважних причин невиходу його на роботу в КНП ХОР «ЦЕМД та МК» з початку вересня 2022 року, а повідомлені ним обставини не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.
Таким чином факт відсутності на роботі позивача, що визнається обома сторонами, знайшов своє підтвердження та за недоведеності непереборних обставин, незалежних від волі позивача, які повністю виключали б його вину у порушенні трудової дисципліни, свідчать про прогул, що дає підстави для розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Доводи позивача, що 05 вересня 2022 року - у день звільнення з роботи він надавав медичну допомогу деяким пацієнтам, тобто виконував покладені на нього трудові обов`язки, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у справі та оцінюються апеляційним судом як спосіб захисту у відповідь на відзив представника відповідача проти позову. Про такі обставини при поданні позовної заяви позивач не заявляв та в суді їх не довів, тому такі обставини не впливають на висновки апеляційного суду щодо правомірності звільнення позивача з роботи за прогул.
Суд першої інстанції, встановивши, що трудові правовідносини між сторонами під час дії воєнного стану не припинялися, КНП ХОР «ЦЕМД та МК» продовжувало свою роботу і на тимчасово окупованих територіях та виплачувало позивачу заробітну плату, не надав належної правової оцінки таким доводам та наданим доказам у сукупності, не врахував, що позивач не заперечував у позовній заяві своєї відсутності на робочому місці, починаючи з вересня 2022 року, але поважності причин такої відсутності суду не довів, та дійшов помилкових висновків про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
При цьому, встановивши порушення роботодавцем порядку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного частиною першою статті 149 КЗпП України, як підстави для задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами, на що неодноразово вказував Верховний Суд, формуючи судову практику у подібних правовідносинах (див. постанову Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801 цс15 та постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 13 грудня 2023 року у справі № 621/2124/22 (провадження № 61-11016св23)).
За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (див. постанову Великої Палати від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22)).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування основного рішення по справі, тому підлягає скасуванню і додаткове рішення цього суду щодо розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України вказано, що у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача, тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Д. В. про ухвалення додаткового рішення з розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката слід відмовити.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задоволено то до стягнення з  ОСОБА_1 підлягають судові витрати апелянта пов`язані з розглядомсправи в суді апеляційної та касаційної інстанції, а саме з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 14777,30 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - задовольнити.
Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2023 року, та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» судовий збір в розмірі 14777,30 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.
Головуючий                                 О.О. Панченко 
Судді                                                         Т.В. Одринська
                                                                                       В.П. Пікуль