ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1612/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1076/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 601/1612/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
у травні 2025 року ТзОВ “ФК “Ейс” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9616324 від 07.02.2024 року у розмірі 49000 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 07.02.2024 між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №00-9616324 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. 21.10.2024 ТОВ "ФК "ЕЙС" та ТОВ "Макс кредит" уклали договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, у відповідності до умов якого ТОВ "Макс кредит" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЕЙС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЕЙС" приймає належні ТОВ "Макс кредит" права вимоги до боржників. Оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 49000 грн, яка складається з наступного: 8470 грн - заборгованість по кредиту; 40530 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути. 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року позов ТзОВ “ФК “Ейс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ “ФК “Ейс” заборгованість за кредитним договором від 07.02.2024 № 00-9616324 у розмірі 48230 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ “ФК “Ейс” витрати по сплаті судового збору в сумі 2384 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сікорська І.С. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які б підтверджували б наявність у ТзОВ “ФК “ЕЙС” права вимоги до ОСОБА_1 , відповідно право на позов взагалі відсутнє.
Виносячи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме приписи ст. ст. 512, 514 ЦК України, не застосував висновки Верховного Суду, які є обов`язковими, не перевірив факт оплати за договором факторингу та в порушення п. п. 2, 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не вказав мотивів за яких судом відхилено доводи відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача.
Також суд вважав доведеним факт видачі кредиту за відсутності первинних бухгалтерських документів. Судом прийнято в якості доказу не проведене банком “платіжне доручення”, яке набране на комп`ютері, не містить номеру картки отримувача та не містить відмітки банку про проведення.
Позивач мав додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості.
Також заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язання за кредитним договором, тому розмір процентів підлягає зменшенню.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі.
Також заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не є співмірною складності справи та обсягу наданих послуг, оскільки справа є нескладною та типовою, розглядається без участі адвоката у судовому процесі, не є співмірною ціні позову.
Крім того, до позову не долучено докази оплати за надані юридичні послуги.
Представник ТзОВ “ФК “Ейс” - Поляков О.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікорської І.С., у якому зазначив, що фінансова компанія може користуватись послугами іншої фінансової компанії для здійснення певних операцій, включаючи перерахування коштів фізичній чи юридичній особі. Це дозволяється законодавством України та регулюється договірними відносинами між компаніями, зокрема питання договірних відносин між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «Платежі онлайн» не стосуються предмету даного спору.
30.10.2024 ТзОВ «Платежі онлайн» надіслало повідомлення з додатком (Додатки №7 – 8 до позовної заяви), які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача.
З даних документів вбачається, що 07.02.2025 ТзОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ коштів у сумі 7700 грн згідно договору № 00-9616324 від 07.02.2024 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця – ТзОВ «Платежі онлайн».
Уклавши Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на сайті Первісного кредитора.
Отже, нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими відповідач ознайомився до укладення кредитного договору № 00-9616324 від 07.02.2024 та підписав електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору.
21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактор) уклали Договір факторингу № 21102024-МК/Ейс строк дії якого закінчується 31 грудня 2026 року.
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 49000 грн.
Щодо стягнення витрат з відповідача на професійну правничу допомогу.
Надання послуг підтверджено Актом прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025, згідно з яким Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало ТзОВ «Юніт Капітал» наступні послуги: складання позовної заяви – 2 год (5000 грн); вивчення матеріалів справи – 2 год. (1000 грн); підготовка адвокатського запиту – 1 год. (500 грн); підготовка клопотання про витребування інформації щодо зарахування коштів на картковий рахунок боржника – 1 год. (500 грн).
Відповідно до п. 3.6. Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 докази на підтвердження факту понесених витрат на оплату правничої допомоги можуть бути надані позивачем у разі стягнення на його користь не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта.
Позивач використовував всі можливі механізми для забезпечення доказів.
З вищевказаного виходить, що Адвокатські запити були спрямовані на забезпечення доказів для всебічного та справедливого розгляду справи. Тому дані запити вважаються необхідними та неминучими.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, такої ж позиції притримується Верховний суд в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.
Отже, позивачем надано беззаперечні докази щодо надання йому професійної правничої допомоги з обґрунтованими розрахунками.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 07.02.2024 між ТзОВ «Макс кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00-9616324 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору.
Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Згідно з п. 1.2. Договору, сума кредитного ліміту складає: 7700 грн. Тип кредиту - кредитна лінія. Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит 01.02.2025.
Пунктом 1.3.1 передбачено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 03.03.2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування).
Відповідно до п. 1.4.1. Договору, стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору.
Згідно з п. 1.5 Договору, за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає 770 грн.
Згідно з п. 1.9. усі істотні умови Договору, порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення Договору.
Вищевказаний правочин підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора: 55685, який був відправлений йому 07.02.2024 року о 12:04:24 та використаний останнім 07.02.2024 року о 12:04:42.
Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сума/ліміт кредиту 7700 грн, строк кредитування 360 календарних днів, мета отримання кредиту споживчі потреби, комісія за надання кредиту 770 грн, загальні витрати за кредитом 69238,40 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 76938,40 грн, реальна річна процентна ставка 931,66 %.
Відповідно до Інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» № 1289/10 від 30.10.2025 року на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а саме: номер транзакції 40730-02893-45434, сума 7700 грн, дата та час проведення 3024-02-07 12:04:50, номер платіжної картки НОМЕР_1 , емітент платіжної картки SPORT BANK.
Як вбачається із наданого розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9616324 від 07.02.2024 року загальна сума заборгованості за кредитом 49000 грн, з яких: 7700 грн основна заборгованість, 770 грн - заборгованість за комісією, 40530 грн - заборгованість за процентами.
З відповіді АТ «Таскомбанк» від 28.07.2025 на запит суду та виписки рахунку вбачається, що ОСОБА_1 видано миттєву банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , яка є не персоніфікованою міжнародною платіжною карткою. 07.02.2024 о 12:04:53 год. зараховано грошові кошти в сумі 7700 грн на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_1 . Фінансовий номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_3 .
21.10.2024 ТОВ "ФК "ЕЙС" та ТОВ "Макс кредит" уклали договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, у відповідності до умов якого ТОВ "Макс кредит" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЕЙС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЕЙС" приймає належні ТОВ "Макс кредит" права вимоги до боржників.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 49000 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21102024МК/ЕЙС від 21.10.2024 та платіжною інструкцією, яка свідчить про виконання Фактором своїх зобов`язань за Договором факторингу.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконував свої зобов`язання перед товариством, що є істотним порушенням договору, внаслідок якого позивач позбавлений можливості отримати суму кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, на що розраховував при укладенні договору.
Також враховуючи те, що відповідачу встановлено комісію за управління та обслуговування кредиту, хоча такі послуги за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення п. 2.4. договору є нікчемними, тобто недійсними в силу закону, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини, щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Як вбачається із матеріалів справи договір кредитної лінії від 07 лютого 2024 року № 00-9616324 укладено між ТзОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 і підписано останнім одноразовим ідентифікатором № 55685, який було надіслано на номер відповідача +38097784206.
У договорі зазначені всі необхідні дані про особу ОСОБА_1 для його ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону. 
Позивач на підтвердження виконання кредитодавцем зобов`язань за Договором щодо передачі коштів відповідачу надав: довідку про ідентифікацію (а.с. 19), інформаційну довідка від з ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.10.2024 (а.с. 20) та виписку з особового рахунка за кредитним договором № 00-9616324 ОСОБА_1 (а.с. 27).
Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 7700 грн 07 лютого 2024 року, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №00-9616324 від 07.02.2024, укладеного між ТзОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 . 
Встановивши, що позивач за умовами договору передав кошти відповідачу в сумі 7700 грн, суд правильно та обґрунтовано констатував, що у ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо виконання умов кредитного договору.
Щодо виконання кредитодавцем обов`язку відносно переказу (надання) кредитних коштів.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з умов кредитного договору від 07 лютого 2024 року № 00-9616324, зокрема пунктів 1.1, 2.8 договору, кредит надається клієнту у національній валюті на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана ним в договорі, йому не належить.
Окрім цього, з відповіді АТ «Таскомбанк» від 28 липня 2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку видано миттєву банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 07 лютого 2024 року здійснено переказ коштів на суму 7700 гривень (а.с. 104).
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі №  НОМЕР_1 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідача в кредитному договорі є неможливим.
Крім того, ОСОБА_1 не звертався до суду із відповідними позовами щодо визнання нечинним кредитного договору чи будь-яких їх умов.
Подаючи до суду першої інстанції відзив на позов, а також апеляційну скаргу не погоджуючись з розрахунками не надав суду інших розрахунків заборгованості, так як ОСОБА_1 не позбавлений можливості надати інші розрахунки або заявити клопотання про призначення економічної експертизи.
Отже, за встановлених судом обставин щодо перерахування на банківську картку відповідача 07 лютого 2024 року коштів на суму 7700 гривень, та водночас заперечення факту надання йому кредитних коштів є суперечливими.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність факту переказу (надання) кредитних коштів відповідачу та відхиляє аргументи апеляційної скарги про недоведеність факту перерахування позивачем кредитних коштів.
Щодо відступлення прав вимоги за договором факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024. 
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора.
Отже, уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника, адже саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).
За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Посилання ОСОБА_1 на відсутність у справі доказів на підтвердження обставин відступлення (переходу) права вимоги до позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем на підтвердження відповідного права надано письмові докази, а саме, договір факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 (а.с. 30-31), акт прийому-передачі прав вимоги (а.с. 33), реєстр боржників (а.с. 35), платіжні інструкції щодо оплати за відступлення прав вимог згідно договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024, які згідно з положеннями відповідних договорів підтверджують перехід права вимоги до наступних кредиторів. 
Враховуючи наведене, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредитної лінії № 00-9616324 від 07 лютого 2024 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_1 . 
Відповідач не оспорював договір факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 в частині відступлення права вимоги за його кредитним зобов`язанням, тому з урахуванням презумпції правомірності правочину суд апеляційної інстанції вважає, що відступлення (продаж) права вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить вимогам статей 514, 1077 ЦК України. 
Не заслуговують на увагу посилання представника заявника на те, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не є співмірною складності справи та обсягу наданих послуг, оскільки справа є нескладною та типовою, розглядається без участі адвоката у судовому процесі, не є співмірною ціні позову. Крім того, до позову не долучено докази оплати за надані юридичні послуги.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя - п`ята статті 137 ЦПК України).
До матеріалів справи було долучено договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а.с. 36-37), протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (зворот а.с. 37), Додаткову Угоду № 38 до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а.с. 38-39), Акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 40), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 41), довіреність (а.с. 42).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. 
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до незгоди з висновками суду при вирішенні питання щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сікорська І.С. слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року – залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає. 

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, залишити без задоволення

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       М.В. Хома