УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/264/15-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. К. 
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Павицької Т.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу №275/264/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.К. в смт. Брусилів,

в с т а н о в и в :

  У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до нього та Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області і визначено позивачці додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , тривалістю два місяці з дня набрання рішення законної сили. Рішення суду набрало законної сили 21 вересня 2015 року.
Зазначав, що рішення було ухвалено без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи через надіслання кореспонденції на неправильну адресу.
Вказував, що проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка заповіла йому все майно, тому позов стосується його спадкових прав. Про наявність рішення дізнався лише в листопаді 2024 року, коли ОСОБА_1 зареєструвала свої права на спадкове майно (земельну ділянку). 
Враховуючи вище зазначене просив суд поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати дане рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено і поновлено зазначений процесуальний строк, але його заяву про перегляд заочного рішення у цивільній справі №275/264/15-ц за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – залишеного без задоволення.
Не погодившись із цією ухвалою місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де просить повністю скасувати заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року у цивільній справ №275/264/15-ц та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Скаргу обгрунтовує тим, що оскаржуване заочне рішення ухвалене із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими.
ОСОБА_1 у позові зазначала, що нею пропущений встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері із поважних причин. Зокрема, вона вважала, що вся спадщина перейшла до ОСОБА_2 і він її прийняв. 
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала повністю з мотивів наведених в позову, її представник додатково пояснював, що позивачка здійснює догляд за сином-інвалідом 1 групи з 01 листопада 2002 року, який потребує постійного догляду, що є також однією із причин пропуску строку.
Але на його думку в ОСОБА_1 перешкод для подання заяви не було, вона не скористалася правом на прийняття спадщини, тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Про відсутність будь-яких перешкод для прийняття спадщини свідчить також та обставина, що позивачка надала суду довідку, видану виконкомом Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про те, що ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю без реєстрації до дня її смерті і вела спільне господарство. Дана довідка також підтверджує, що будь-яких перешкод для позивачки вчасно звернутися з заявою до нотаріуса не було, однак суд не надав їй належної оцінки.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні, ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, а заочне рішення місцевого суду залишити без змін.
Адвокат Нестеренко М.М. у письмовій заяві просив розгляд апеляційної скарги провести без участі сторони апелянта. Доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі, просив її задовольнити.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Встановлено, що ОСОБА_2 оскаржує заочне рішення Брусилівського районного суду від 19 серпня 2015 року, оригінал якого не міститься в матеріалах справи, а лише копія так, як ухвалою суду першої інстанції від 31 січня 2025 року по даній справі було відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №275/264/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Із копії оскаржуваного рішення убачається, що місцевий суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 виходивши із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Із матеріалів справи убачається, що згідно зі копії свідоцтва про народження (повторне) ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 14 січня 2000 року, ОСОБА_3 була матір`ю останнього (а.с.5).
Згідно з копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 10 червня 1959 року, ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_4 (а.с.64 провадження в-в/275/1/2025).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01 квітня 2010 року (а.с.6).
Відповідно до копії довідки Лазарівської сільської ради №5/2 від 01 квітня 2010 року, ОСОБА_1 проживала без реєстрації і вела спільне господарство з покійною матір`ю ОСОБА_3 (а.с.63 провадження в-в/275/1/2025).
У той же час згідно копії довідки Брусилівської селищної ради №211 від 04 серпня 2021 року, померла ОСОБА_3 , на момент смерті проживала по АДРЕСА_1 ; з нею проживав без реєстрації її син ОСОБА_2 (а.с.5 зв.).
Встановлено, що за заповітом ОСОБА_3 від 22 травня 1997 року, остання заповіла усе своє майно дітям: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.60 провадження 2-в/275/1/2025).
А 05 червня 2003 року ОСОБА_3 склала інший заповіт, за яким усе своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_2 (а.с.12).
Згідно копії архівної довідки №146 від 23 травня 2024 року, ОСОБА_3 була головою домогосподарства в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копій свідоцтва про право власності серії НОМЕР_4 від 20 жовтня 2008 року, витягу про реєстрацію права власності від 16 листопада 2008 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.7).
Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 29 квітня 2015 року підтверджується відкриття спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.61 провадження 2-в/275/1/2025).
Із копії заочного рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року встановлено, що 15 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Ухвалою суду від 07 липня 2015 року ОСОБА_8 притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача. В судове засідання ОСОБА_8 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений. Заочним рішенням позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лазарівської сільської ради Брусилівського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено, надано строк два місяці з дня набрання рішення законної сили. Рішення набрало законної сили 21 вересня 2015 року (а.с.13-14).
Супровідним листом Брусилівського районного суду Житомирської області *605*848086*1*1* підтверджується надсилання копії заочного рішення від 19 серпня 2015 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.76 провадження 2-в/275/1/2025).
29 жовтня 2015 року постановою приватного нотаріуса Отрищенка О.І. відмовлено у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на будинок (а.с.62 провадження 2-в/275/1/2025).
Згідно копії інформаційної довідки Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04 грудня 2024 року, ОСОБА_1 24 жовтня 2024 року зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1820982600:05:000:0084 (а.с.8).
Відповідно до копій державних актів на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 є власником наступних земельних ділянок:
- площею 4,37 га з кадастровим номером 1820982600:04:000:0011 та кадастровим номером 1820982600:05:000:0084;
- площею 0,5776 га з кадастровим номером 1820982601:01:001:0338;
- площею 0,25 га з кадастровим номером 1820982601:01:001:0337 (а.с. 9-10).
На підтвердження отримання ОСОБА_2 орендної плати за земельні ділянки (паї) за період з 2016 по 2023 роки, надано довідку №4 від 08 січня 2025 року ТОВ «Агрофірма Брусилів» (а.с.34).
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із статті 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За приписами статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Згідно із статті 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, закон передбачає рівні права спадкоємців як за законом, так і за заповітом щодо вчинення ними дій по прийняттю спадщини, чи дій щодо відмови від її прийняття.
ОСОБА_2 повинен був усвідомлювати, що є сином спадкодавця та має першочергове право на спадкування за законом після померлої матері. 
Також повинен був знати, що для реалізації свого права на спадкування у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця він як спадкоємець першої черги повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, незалежно від того, чи знав він про існування заповіту на його користь, чи ні. 
Оскільки заява про прийняття спадщини після смерті матері була подана його сестрою ОСОБА_1 після закінчення шестимісячного строку, а зазначені позивачкою причини пропуску строку, встановленого законом, місцевий суд визнав поважними, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив позов.
Разом з тим, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1  проживала без реєстрації і вела спільне господарство з покійною матір`ю  ОСОБА_3 , що підтверджуєтьсядовідкою Лазарівської сільської ради №5/2 від 01 квітня 2010 року, яка видавалася на час розгляду позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.63 провадження в-в/275/1/2025).
Колегія суддів критично оцінює подану ОСОБА_2 копію довідки, виданої Брусилівською селищною радою №211 від 04 серпня 2021 року, що з ОСОБА_3 проживав без реєстрації її син ОСОБА_2 , оскільки вказані обставини не підтверджені іншими доказами.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши обставини справи і дослідивши належним чином наявні докази у ній, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог ОСОБА_2 і правомірно відмовив у їх задоволенні.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись статями 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий  Судді

Повний текст постанови складено: 29 вересня 2025 року.