ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 листопада 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/343/25
Головуючий у першій інстанції – Хоменко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1324/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю  
”Бета-Агро-Інвест”                           
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Хоменко Л.В. від 29 травня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,   

                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” різницю між фактичним розміром шкоди (фактичною вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою  у розмірі 1 250 987 грн. 64 коп. Також позивач ставив питання про стягнення із  відповідача  на  свою  користь  судового  збору  в розмірі 15 011 грн. 85 коп., витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 8 178 грн. 62 коп. та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” вказувало, що 23.02.2024 року о 19.00 год. на автодорозі Даничі - Ріпки (0 км + 600 м) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю колісного трактора JOHN DEERE 6930, державний номерний знак  НОМЕР_1 , який належить ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” та легкового автомобіля JEEP GRAND CHEROKEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.05.2024 року, яка постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2024 року була залишена без змін, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.  За висновком судової автотоварознавчої експертизи від 05.04.2024 року № 213/24-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику трактора колісного марки ”John Deere 6930”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом цін на момент ДТП - 23.02.2024 року (з врахуванням зносу), складає 473 430 грн. 00 коп. Також, визначена вартість відновлювального ремонту, яка складає 1 414 987 грн. 64 коп. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення ДТП у встановленому законом порядку не була застрахована. 31.07.2024 року позивачем було отримано страхове відшкодування від Моторно (транспортного) страхового бюро України у сумі 160 000 грн. За доводами позивача, сплачене Товариству відшкодування не покриває розмір завданих йому збитків, тому позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, із вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі  1 250 987 грн. 64 коп., оскільки у добровільному порядку відповідач сплатити кошти відмовляється.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.05.2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” 1 250 987 грн. 64 коп. різниці між фактичним розміром шкоди (фактичною вартістю відновлювального ремонту) та страховою виплатою. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 8 178 грн. 62 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн., а всього: 20 178 грн. 62 коп. Компенсовано Товариству з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 15 011 грн. 85 коп. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, за наявної невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт стверджує, що задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно не врахував показання свідків, допитаних по справі зі сторони відповідача, які підтвердили факт виконання відповідачем бойового завдання в день, коли відбулась ДТП. За доводами апелянта, судом першої інстанції в цій частині було допущено порушення статей: 69, 89, 263 ЦПК України. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у позовній заяві позивачем не порушується питання щодо можливості стягнення суми заподіяної шкоди в повному обсязі шляхом звернення до МТСБУ. При цьому, згідно п. 13.1. статті 13 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному п.41.1. статті 41 вищевказаного Закону, тобто, виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу. За доводами апелянта, була опублікована заява МТСБУ на офіційній facebook сторінці Моторного (транспортного) страхового бюро України за посиланням: https://www.facebook.com/mtsbu.ua/posts/2291702797649358, в якій МТСБУ з метою підтримки захисників і захисниць України прийняло рішення не стягувати регреси в судовому чи досудовому порядку із військових частин чи військовослужбовців ЗСУ у випадку, коли вони стали винуватцями ДТП, не маючи чинного полісу ОСЦПВ, та замість них відшкодування постраждалим буде здійснено з фонду захисту потерпілих МТСБУ. Доводи апеляційної скарги вказують, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За загальним правилом, обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто, на безпосереднього заподіювача. Апелянт стверджує, що зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа, відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у статті 41 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” від 01.07.2004 року № 1961-V. Згідно підпункту г) п. 41.1. статті 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1. статті 13 цього Закону. Оскільки МТСБУ є особою, на яку поширюється дія п.13.1. статті 13 та підпункту г) п.41.1. статті 41 Закону, то виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу, але суд першої інстанції на вказане не звернув уваги. За доводами апелянта, докази на підтвердження вчинення позивачем необхідних дій чи оскарження дій, бездіяльності МТСБУ або невиплати повної суми заподіяної матеріальної шкоди, суду не подані. Апелянт стверджує, що за встановлених обставин, основний тягар відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої щодо пошкодження транспортного засобу позивача, повинен нести страховик (МТСБУ), та саме він є належним відповідачем у даній справі за позовом про відшкодування шкоди, а не відповідач, який є військовослужбовцем та в період дії воєнного стану звільняється від відшкодування збитків. Враховуючи вищевикладене, апелянт вказує про відсутність передбачених законодавством України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди, і відповідно, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.05.2025 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.  

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Новик М.С. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” - адвокат Кириченко Ю.Ю. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.05.2025 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений  про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 23.02.2024 року о 19:00 год. на автодорозі Даничі - Ріпки (0 км + 600 м) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю колісного трактора JOHN DEERE, 6930 державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” та легкового автомобіля JEEP GRAND CHEROKEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб - колісний трактор John Deere 6930, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ ”Бета-Агро-Інвест”, відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 .

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.05.2024 року, яка постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2024 року залишена без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  850 грн. (а.с.27-33). 

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди у встановленому Законом порядку не була застрахована.

Відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 22.09.2023 року.

Як вбачається із висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 05.04.2024 року №213/24-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ трактора колісного марки ”John Deere 6930”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП 23.02.2024 року, станом цін на момент ДТП 23.02.2024 року, складає 473 430 грн. Також, визначена вартість відновлювального ремонту, яка складає 1 410 987 грн. 64 коп. (а.с.9-19). Розрахунок  вартості  відновлювального  ремонту  зазначено  у додатку №1 до висновку №213/24-24, та складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт - 45 348 грн. 48 коп., вартості необхідних для ремонту матеріалів - 16 859 грн. 74 коп., вартості нових складників, що підлягають заміні - 1 326 830 грн. 42 коп., вартості пневматичної шини ”AGRO10 OZRA 420/85R28” - 21 949 грн. (а.с.19, зворот - 23).

За зверненням ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” про виплату страхового відшкодування, 31.07.2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 160 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 915029 (а.с.26). 

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.01.2025 року у справі №927/974/24, було відмовлено у задоволені позову ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” до військової частини НОМЕР_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в сумі 1 250 987 грн. 64 коп. Із мотивувальної частини даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не виконував наказу командира (начальника) чи інші обов`язки військової служби, військова частина не була законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участю якої сталась дорожньо-транспортна пригода, обставини якої досліджувались у межах справи №743/308/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, судом відхилено доводи ОСОБА_1 , що належним відповідачем у справі є Моторне (транспортне) страхове бюро України в силу Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. З даного приводу суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується виплата МТСБУ страхового відшкодування потерпілій особі, згідно із платіжною інструкцією від 31.07.2024 року №915029 у межах ліміту майнової відповідальності страховика (160 000 грн.), згідно з постановою НБУ від 30.05.2022 року №109, розмір якого недостатній для відшкодування збитків позивача. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” позову, суд першої інстанції констатував, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у встановленому Законом порядку не була застрахована, при цьому, ОСОБА_1 є учасником бойових дій. При  вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції керувався приписами: п. 13.1. статті 13, п. 22.1. статті 22, п. 39.1. статті 39, п.41.1. статті 41 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, статей: 22, 1192, 1194, 1166 ЦК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 ”Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 ”Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки”. У оскаржуваному рішенні суду від 29.05.2025 року, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку позивачем, як потерпілою особою (власником майна) пред`явлено вимогу до відповідача, як винуватця ДТП про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатило МТСБУ, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено складеним звітом №213/24-24 від 05.04.2024 року. В ході судового розгляду даної справи було встановлено, що МТСБУ було виплачено позивачу страхове відшкодування у межах ліміту майнової відповідальності страховика - 160 000 грн. 00 коп., розмір якого є недостатнім для відшкодування збитків позивача. На підставі викладеного вище, судом першої інстанції було відхилено доводи відповідача відносно того, що належним відповідачем у справі є МТСБУ, яке не залучено до участі у справі в якості відповідача. Судом першої інстанції було констатовано, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 , на момент скоєння ДТП виконував наказ командира (начальника) чи інші обов`язки військової служби, та що транспортний засіб Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням винуватця ДТП, належав саме військовій частині, що виключає відповідальність військової частини НОМЕР_5 , відповідно до ч.1 статті 1172, ч.1, ч.2 статті 1187, п.1 ч.1 статті 1188 ЦК України. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що із показань допитаних судом свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 беззаперечно цих обставин також не встановлено. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення. Суд першої інстанції визнав звіт оцінювача належним і допустимим доказом на підтвердження завданих збитків внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, у вигляді витрат, які власник пошкодженого автомобіля мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту). При цьому, відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, не заявлено клопотань про витребування таких доказів, не заявлено клопотання про призначення експертизи, не вказано, в чому даний висновок не відповідає Методиці. При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції було прийнято до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 25.04.2018 року у справі №760/5618/16-ц, від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16-ц, від 21.07.2021 року у справі №757/33065/18-ц, від 21.03.2018 року у справі №333/1050/15-ц. Надаючи оцінку обставинам справи, суд першої інстанції виходив з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Отже, якщо сплачене МТСБУ відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, у МТСБУ не виникає обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі, тому позивач має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Оскільки факт вчинення відповідачем ДТП є беззаперечно доведеним, розмір завданої шкоди в ході розгляду даної справи не спростовано, і його встановлено на підставі відповідного звіту про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, суд першої інстанції виходив із встановленого у зазначеному висновку розміру та проведеної виплати МТСБУ в сумі 160 000 грн. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має компенсувати позивачу вартість відновлювального ремонту, за вирахуванням отриманої страхової виплати в розмірі 1 250 987 грн. 64 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі. На підставі статей: 137, 141 ЦПК України, з урахуванням доводів представника відповідача про неспівмірність понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 8 178 грн. 62 коп. Враховуючи, що відповідач є учасником бойових дій, і відповідно до положень п.13 ч.1 статті 5 Закону України ”Про судовий збір”, звільнений від сплати судового збору, судом першої інстанції компенсовано позивачу сплачений судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції від 29.05.2025 року, обставинам справи, при цьому, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 стверджує, що задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно не врахував показання свідків, допитаних по справі зі сторони відповідача, які підтвердили факт виконання відповідачем бойового завдання в день, коли відбулась ДТП. За доводами апелянта, судом першої інстанції в цій частині було допущено порушення статей: 69, 89, 263 ЦПК України. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у позовній заяві позивачем не порушується питання щодо можливості стягнення суми заподіяної шкоди в повному обсязі шляхом звернення до МТСБУ. При цьому, згідно п. 13.1. статті 13 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному п.41.1. статті 41 вищевказаного Закону, тобто, виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу. За доводами апелянта, була опублікована заява МТСБУ на офіційній facebook сторінці Моторного (транспортного) страхового бюро України за посиланням: https://www.facebook.com/mtsbu.ua/posts/2291702797649358, в якій МТСБУ з метою підтримки захисників і захисниць України прийняло рішення не стягувати регреси в судовому чи досудовому порядку із військових частин чи військовослужбовців ЗСУ у випадку, коли вони стали винуватцями ДТП, не маючи чинного полісу ОСЦПВ, та замість них відшкодування постраждалим буде здійснено з фонду захисту потерпілих МТСБУ. Доводи апеляційної скарги вказують, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За загальним правилом, обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто, на безпосереднього заподіювача. Апелянт стверджує, що зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа, відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у статті 41 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” від 01.07.2004 року № 1961-V. Згідно підпункту г) п. 41.1. статті 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1. статті 13 цього Закону. Оскільки МТСБУ є особою, на яку поширюється дія п.13.1. статті 13 та підпункту г) п.41.1. статті 41 Закону, то виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу, але суд першої інстанції на вказане не звернув уваги. За доводами апелянта, докази на підтвердження вчинення позивачем необхідних дій чи оскарження дій, бездіяльності МТСБУ або невиплати повної суми заподіяної матеріальної шкоди, суду не подані. Апелянт стверджує, що за встановлених обставин, основний тягар відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої щодо пошкодження транспортного засобу позивача, повинен нести страховик (МТСБУ), та саме він є належним відповідачем у даній справі за позовом про відшкодування шкоди, а не відповідач, який є військовослужбовцем та в період дії воєнного стану звільняється від відшкодування збитків. Враховуючи вищевикладене, апелянт вказує про відсутність передбачених законодавством України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди, і відповідно, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до статей: 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 зазначеної статті).

Приписами ч.1, ч.2 статті 1166 ЦК України  регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 23.02.2024 року о 19:00 год. на автодорозі Даничі - Ріпки (0 км + 600 м) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю колісного трактора JOHN DEERE, 6930 державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” та легкового автомобіля JEEP GRAND CHEROKEE, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб - колісний трактор John Deere 6930, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ ”Бета-Агро-Інвест”, відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 .

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.05.2024 року, яка постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2024 року залишена без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.27-33). 

Відповідно до приписів ч.6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Необхідно зазначити, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, станом на хронологічний період виникнення спірних правовідносин, регулює Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у встановленому Законом порядку не була застрахована. При цьому, відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 22.09.2023 року.

Положеннями п.13.1. статті 13 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, регламентовано, що учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно п.41.1. статті 41 Закону України ”Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п.22.1. статті 22 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів”, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається із висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 05.04.2024 року № 213/24-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ трактору колісному марки ”John Deere 6930”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП 23.02.2024 року, станом цін на момент ДТП 23.02.2024 року (з врахуванням зносу) складає - 473 430 грн. Також, визначена вартість відновлювального ремонту, яка складає - 1 410 987 грн. 64 коп. (а.с.9-19). Розрахунок  вартості  відновлювального  ремонту  зазначено у додатку №1 до висновку №213/24-24, та складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт - 45 348 грн. 48 коп., вартості необхідних для ремонту матеріалів - 16 859 грн. 74 коп., вартості нових складників, що підлягають заміні - 1 326 830 грн. 42 коп., вартості пневматичної шини ”AGRO10 OZRA 420/85R28” - 21 949 грн. (а.с.19, зворот - 23).

За зверненням ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” про виплату страхового відшкодування, 31.07.2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 160 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 915029 (а.с.26). 

Приписами статті 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).

Якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (Постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 757/33065/18-ц). 

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, виникають цивільні права і обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та у особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема, на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17.

Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України, постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.01.2025 року у справі №927/974/24, було відмовлено у задоволені позову ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” до військової частини НОМЕР_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в сумі 1 250 987 грн. 64 коп. Із мотивувальної частини даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не виконував наказу командира (начальника) чи інші обов`язки військової служби, військова частина не була законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участю якої сталась дорожньо-транспортна пригода, обставини якої досліджувались у межах справи №743/308/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, судом відхилено доводи ОСОБА_1 , що належним відповідачем у справі є Моторне (транспортне) страхове бюро України в силу Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. З даного приводу суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується виплата МТСБУ страхового відшкодування потерпілій особі, згідно із платіжною інструкцією від 31.07.2024 року №915029 у межах ліміту майнової відповідальності страховика (160 000 грн.), згідно з постановою НБУ від 30.05.2022 року №109, розмір якого недостатній для відшкодування збитків позивача. 

У даній справі №748/343/25, позивачем ТОВ ”Бета-Агро-Інвест”, як потерпілою особою (власником майна), пред`явлено позовну вимогу до відповідача ОСОБА_1 , як винуватця ДТП про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатило МТСБУ, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено складеним звітом №213/24-24 від 05.04.2024 року.

Враховуючи викладене вище, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача відносно того, що належним відповідачем у справі є МТСБУ, яке не залучено до участі у справі у якості відповідача. Оскільки, МТСБУ було виплачено позивачу страхове відшкодування у максимальному розмірі, в межах ліміту майнової відповідальності страховика - 160 000 грн. 00 коп., розмір якого є недостатнім для відшкодування збитків позивача.

Надаючи оцінку доводам апелянта відносно того, що відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені у п. 13.1. статті 13 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV, проводить МТСБУ у порядку, визначеному п. 41.1. статті 41 вказаного вище Закону, тобто, виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу, апеляційний суд звертає увагу на наступне. 

Відповідно до приписів п.п. а) п.41.1. статті 41 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.п.38.2.1 п.38.2  статті 38 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1. статті 13 цього Закону. 

Отже, вказана вище норма Закону регламентує право зворотної вимоги (регресу) страховика (МТСБУ) до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. При цьому, зазначена вимога встановлюються у розмірі суми страхової (регламентної) виплати та фактичних витрат, понесених МТСБУ у зв`язку з її здійсненням, що у контексті даної цивільної справи складає 160 000 грн. страхового відшкодування, виплачені МТСБУ позивачу у максимальному розмірі, в межах ліміту майнової відповідальності страховика. 

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , на момент скоєння ДТП, виконував наказ командира (начальника) чи інші обов`язки військової служби. Апелянтом також не спростовано висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних та достатніх доказів відносно того, що транспортний засіб Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням винуватця ДТП, належав саме військовій частині, що виключає відповідальність військової частини НОМЕР_5 , відповідно до приписів ч.1 статті 1172, ч.1, ч.2 статті 1187, п.1 ч.1 статті 1188 ЦК України. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.01.2025 року у справі №927/974/24, було відмовлено у задоволені позову ТОВ ”Бета-Агро-Інвест” до військової частини НОМЕР_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на  стороні  відповідача:  ОСОБА_1 ,  про  відшкодування  шкоди в сумі 1 250 987 грн. 64 коп. Із мотивувальної частини даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не виконував наказу командира (начальника) чи інші обов`язки військової служби, військова частина не була законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участю якої сталась дорожньо-транспортна пригода, обставини якої досліджувались у межах справи №743/308/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, судом відхилено доводи ОСОБА_1 , що належним відповідачем у справі є Моторне (транспортне) страхове бюро України в силу Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 вказує, що задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно не врахував показання свідків, допитаних у справі зі сторони відповідача, які підтвердили факт виконання відповідачем бойового завдання в день, коли відбулась ДТП.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, виходячи із наступного. Згідно положень статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів у справі. При цьому, відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року, судом було надано відповідну оцінку показанням допитаних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як окремо, так і у сукупності із іншими доказами у справі. При цьому, судом першої інстанції констатовано, що із показань допитаних судом свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 беззаперечно не встановлено обставин щодо підтвердження належності автомобіля Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності або на праві користування військовій частині НОМЕР_5 , як і не встановлено тих обставин, що військовослужбовець ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП керував цим транспортним засобом у зв`язку із виконанням ним обов`язків військової служби. 

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року про наявність правових підстав для задоволення вимог заявленого позову Товариства з обмеженою відповідальністю ”Бета-Агро-Інвест” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року ухвалено відповідно до приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які сторони спору посилались, як на підставу своїх доводів та заперечень. На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріали справи доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, оскільки факт вчинення відповідачем ДТП є беззаперечно доведеним, розмір завданої шкоди в ході судового розгляду даної справи не спростовано і встановлено на підставі відповідного звіту про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то необхідно виходити із встановленого у зазначеному висновку розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та проведеної виплати МТСБУ в сумі 160 000 грн. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту, за вирахуванням отриманої позивачем страхової виплати, і таким чином, сума стягнення становить - 1 250 987 грн. 64 коп., у зв`язку з чим заявлені до відповідача позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі приписів статей: 137, 141 ЦПК України, із врахуванням доводів представника відповідача про неспівмірність понесених позивачем судових витрат на професійну правову допомогу, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь  позивача  витрати  на  професійну  правничу  допомогу  у розмірі 12  000  грн.,  витрати  за  проведення  автотоварознавчої експертизи у сумі 8 178 грн. 62 коп. Враховуючи, що відповідач є учасником бойових дій, і відповідно до положень п.13 ч.1 статті 5 Закону України ”Про судовий збір”, його звільнено від сплати судового збору, судом першої інстанції компенсовано позивачу сплачений судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2025 року щодо наявності правових підстав для задоволення вимог заявленого ”Бета-Агро-Інвест” до ОСОБА_1 позову про відшкодування шкоди,   заподіяної   внаслідок   дорожньо-транспортної  пригоди  в розмірі 1 250 987 грн. 64 коп. 

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне  апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського  районного суду Чернігівської області від 29.05.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення  Чернігівського  районного  суду  Чернігівської  області  від 29 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 07.11.2025 року.

Головуючий:                                            Судді: