КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 357/987/25
провадження № 22-ц/824/14218/2025
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
16 вересня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Борисової О. В.
при секретарі Черняк Д. Ю. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Слободенюк Галини Миколаївни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року в складі судді Сомок О. А.,
встановив:
 
16.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Посилався на  ті підстави,  що  перебуває  в зареєстрованому шлюбі з  відповідачкою  з 28 квітня 2007 року.  Вони  мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначав, що спільне проживання у них не склалося. В їх сім`ї не було взаємоповаги та взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та інтереси. В сім`ї постійно виникали сварки, тому з відповідачкою вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, поновлювати їх вони наміру не мають. Він  втратив  до  відповідачки почуття і не бажає  надалі  перебувати  з нею  в шлюбі.  Вважає, що  збереження  шлюбу  неможливе,  так як спільне  проживання  з  відповідачкою  суперечить   його  інтересам. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 404, розірвано. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини,  що  подальше  життя подружжя  і збереження   шлюбу  суперечить  інтересам позивача, який категорично  наполягає  на  розірванні  шлюбу,    підстави  для  надання  сторонам  строку  на  примирення відсутні.  
10.07.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Слободенюк Г. М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про  відмову в позові. 
Вважає, що оскаржуване  судове рішення  ухвалено  з грубим порушенням  норм  матеріального  та процесуального  права. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що  позивач подав позов  про  розлучення   на  емоціях.  
30.05.2025  нею  було  подано до суду заяву про надання строку на примирення, оскільки  відповідачка прикладає  зусилля   для  збереження  шлюбу,  неповнолітня  дочка сторін  тяжко  переживає  цей конфлікт  між  батьками. Відповідачка бажає, щоб  дитина росла  в повноцінній  родині. 
Зазначає,  що  час від  часу  між сторонами  дійсно  виникають  дрібні  непорозуміння  стосовно  ведення  спільного  господарства,  які рідко  переходять  у конфлікт, але  вони носять  тимчасовий характер.  Це  обумовлюється  тим, що  у них  не достатньо   співпадають  розуміння  своїх ролей у сім`ї і тим самим вони пред`являють   один  одному неузгоджені  очікування  та  вимоги.  Відповідачка докладає максимум зусиль  для  врегулювання  спірних питань мирним шляхом, вона  зацікавлена  у збереженні сім`ї, вважає,  що підстави  для  розірвання  шлюбу  відсутні. 
 Суд першої інстанції проігнорував ч. 2 ст. 56, 111 СК України, не вжив заходів щодо примирення подружжя.  Вважає,  що надання строку  на  примирення  у першу  чергу  захищає  права та інтереси неповнолітньої дитини, за життя та здоров`я  якої  сторони несуть  відповідальність. 
Правом  надання відзиву на  апеляційну  скаргу  позивач не скористався.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Слободенюк Г. М. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Наполягав на  розірванні  шлюбу,  заперечував проти  надання  строку  на  примирення, оскільки  подальше  збереження  шлюбу  з  відповідачкою є неможливим та суперечить  його  інтересам. 
ОСОБА_2 в судове засідання  не  з`явилась,  про  дату, час та місце  розгляду  справи  повідомлена судом  належним чином. 
 Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,28 квітня 2007 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 404.
Сторони мають неповнолітню  дочку  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня  2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Згідно з частиною першої   статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З огляду  на  обставини цієї  справи, категоричне  наполягання  позивача на  розірванні  шлюбу,  відсутності доказів того,  що  протягом  перебування  даної справи   в провадженні  суду  першої інстанції  відповідачкою  вживались  дії  щодо примирення,   апеляційний суд  дійшов  висновку про  відсутність  підстав для  вжиття  заходів  щодо  примирення  сторін  на  стадії  апеляційного  перегляду. 
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, який категорично  наполягає на розірванні  шлюбу,  колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального та процесуального  закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції  ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Слободенюк Галини Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне  судове рішення  складено  18.09.2025. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          О. В. Борисова