ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/1545/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Долинської сільської ради Подільського району Одеської області: не з`явився
від Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна”: Кресюн В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 про забезпечення позову, суддя в І інстанції Пінтеліна Т.Г., в м. Одесі
у справі №916/1545/25
за позовом: Долинської сільської ради Подільського району Одеської області
до відповідача: Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна”
про скасування державної реєстрації права постійного користування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року Долинська сільська рада Подільського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства «Андріяшенко Раїса Іванівна» в якій просила суд:
-скасувати державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 17,94 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0298, проведену на підставі рішення державного реєстратора, Управління "Центр надання адміністративних послуг" Чернієнко Ольги Валеріївни 06.02.2025, індексний номер рішення 77126521 (номер запису про інше речове право 58438953, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308911551202;
-скасувати державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 30,77 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0288, проведену на підставі рішення державного реєстратора , Управління "Центр надання адміністративних послуг" Чернієнко Ольги Валеріївни 10.02.2025, індексний номер рішення 77241459 (номер запису про інше речове право 58540086, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308814851202.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що прийнятті рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельних ділянок за кадастровими номерами 5120281400:01:007:0298 та 5120281400:01:007:0288 за Фермерським господарством «Андріяшенко Раїса Іванівна» є такими, що здійснені всупереч нормам чинного законодавства про державну реєстрацію нерухомого майна та позбавляють позивача як законного власника зазначених земельних ділянок права на користування ними.
24.06.2025 до суду від Долинської сільської ради Подільського району Одеської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:
-накласти арешт на земельну ділянку площею 17,94 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308911551202;
-накласти арешт на земельну ділянку площею 30,77 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0288, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308814851202;
-заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам користуватися, розпоряджатися та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки), із земельною ділянкою площею 17,94 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308911551202;
-заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам користуватися, розпоряджатися та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки), із земельною ділянкою площею 30,77 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0288, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308814851202.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилався на те, що предметом спору у даній справі є вимога немайнового характеру, а саме скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку площею 17,94 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0298 та скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку площею 30,77 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0288. Земельні ділянки, відносно яких розглядається господарський спір, знаходяться у власності позивача. На переконання позивача, на час розгляду даної справи є необхідним заборонити відповідачу право користування земельними ділянками, оскільки недопущення подальшого їх використання, може призвести до зменшення родючості земельних ресурсів, що знаходяться в комунальній власності та їх знецінення.
Таким чином, на думку позивача, співмірними та справедливими в даному випадку є заходи забезпечення позову шляхом заборони користуватися, розпоряджатися та здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки кадастровий номер 5120281400:01:007:0298 та земельної ділянки кадастровий номер 5120281400:01:007:0288.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 у справі №916/1545/25 заяву Долинської сільської ради Подільського району Одеської про забезпечення позову задоволено частково. 
До набрання    законної сили    рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1545/25 заборонено суб`єктам державної реєстрації, в тому числі, державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки), із земельною ділянкою площею 17,94 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308911551202; здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки), із земельною ділянкою площею 30,77 га, кадастровий номер 5120281400:01:007:0288, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308814851202. 
В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову – відмовлено.
Суд дійшов висновку, що існує обґрунтована необхідність у збереженні існуючого на сьогоднішній день кола суб`єктів спірних правовідносин, що можливе не інакше як шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії       щодо    спірних земельних ділянок. Щодо інших запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, суд вказав, що вони не відповідатимуть вимогам розумності, а також відповідати меті інституту вжиття заходів до забезпечення позову.
Від Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна” на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій останнє просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 у справі №916/1545/25 скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не передає земельні ділянки відповідачу в користування за Актом приймання передачі. Фермерське Господарство «Андріяшенко Раїса Іванівна», як користувач за Законом не може приступити до обробки земельної ділянки тому, що Позивач не передає її для обробітку. Власником земельних ділянок є Позивач, а не Відповідач, який є лише користувачем, а тому Відповідач не зможе без дозволу Позивача здійснити будь-які дії щодо вказаних земельних ділянок, а тому його дії направлені лише на те, що б не передати Відповідачу земельні ділянки у користування. Дана обставина змусить Фермерське Господарство «Андріяшенко Раїса Іванівна» звернутися з позовом до господарського суду Одеської області з позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та стягнення моральної та матеріальної шкоди. У даному випадку суд не законно застосував вимоги ст. 74, 136, 137ГПК України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено розгляд справи на 16.09.2025 о 10:30.
Разом із тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Принцевська Н.М. перебуває у відпустці з 09.09.2025 по 10.10.2025 згідно наказу в.о. голови суду від 02.09.2025 №245-в.
У зв`язку з цим, розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 12.09.2025 №326 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/1545/25.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 для розгляду справи №916/1545/25 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Діброви Г.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 прийнято справу №916/1545/25 до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Діброви Г.І.
В судовому засіданні брав участь представник відповідача, позивач участі не брав, про дату, час та місце судового засідання судом повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положеннями статті 137 ГПК України унормовано, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).
При вирішенні питання про вжиття заходів для забезпечення позову суд повинен врахувати, чи достатньо обґрунтовані доводи заявника щодо необхідності таких заходів. Оцінюється відповідність вимог заявника критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності, а також дотримання балансу інтересів сторін і зв`язок між обраним заходом і предметом позову. Крім того, суд розглядає, чи не завадить відсутність таких заходів виконанню рішення або належному захисту прав заявника, і чи не буде при цьому порушено інтереси інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають відповідати вимогам позову та бути співмірними з його змістом, щоб уникнути непотрібного обмеження прав іншої сторони чи сторонніх осіб. Для підтвердження необхідності таких заходів мають бути надані факти, що свідчать про ризик ускладнення виконання рішення або неможливість поновлення прав позивача. При цьому обґрунтованість самого позову в цей момент не досліджується, оскільки це буде предметом основного розгляду.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені    у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №   381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №   910/1200/20.
Таким чином, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву    про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Відповідно до статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання    про забезпечення позову.    Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Звертаючись до суду із заявою    про забезпечення позову,    заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та       надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.   Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №   902/483/18, від 28.08.2019 у справі №   910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №   910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №   922/2163/17.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Разом з тим, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.    Наведені висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Щодо досліджуваної справи, то оскільки позов містить вимоги про скасування державної реєстрації права постійного користування земельної ділянки, то суд має встановити, чи може відсутність забезпечувальних заходів призвести до порушення ефективного і справедливого захисту прав заявника, тобто чи зможе позивач реалізувати свої права в межах одного судового провадження, не вдаючись до нових позовів.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Суд зазначає, що відповідний захід забезпечення повинен бути пов`язаний з предметом спору, щоб збалансувати інтереси всіх учасників процесу та запобігти ситуаціям, коли рішення не буде виконане або призведе до додаткових спорів.
Заборона відчуження майна або здійснення реєстраційних дій — один із ефективних способів забезпечення позову, оскільки зміна власника ускладнить для позивача отримання потрібного результату, і він буде змушений звертатися до суду з новими вимогами до нового власника майна. Враховуючи можливість повторної реєстрації прав, позивач обґрунтовано стверджує, що відсутність заборони на відчуження може призвести до чергових реєстрацій, які тільки ускладнять захист його прав.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18   підкреслює, що суди мають оцінювати ризики ускладнення захисту прав у межах одного провадження. Тож, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що без застосування заходів щодо заборони відчуження і реєстраційних дій позивач не зможе повноцінно захистити свої права в межах цього процесу без необхідності додаткових судових звернень.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Суд зауважує, що будь-яке відчуження спірного майна призведе до зміни власника, що, у разі задоволення позову, унеможливить досягнення бажаного результату для позивача. У такій ситуації позивач буде змушений повторно звертатися до суду для захисту своїх прав уже стосовно нового власника майна. Припущення, що відчуження майна ускладнить захист прав позивача в рамках одного провадження, є обґрунтованим.
У разі відчуження об`єкта та нових реєстраційних дій позивач буде змушений ініціювати новий позов, щоб скасувати записи та вимагати знесення вже від нового власника, що є неприйнятною ситуацією.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у своєму рішенні від 16.08.2018 у справі №   910/1040/18   зазначила, що відсутність забезпечувальних заходів може порушити право на справедливий і ефективний захист, оскільки позивач може не реалізувати свої права в межах одного судового розгляду.
У разі задоволення позову та одночасної зміни власника, під час розгляду справи в суді, а також під час набрання законної сили судовим рішенням, виконання такого рішення суду буде неможливим, що, в свою чергу, може призвести до необхідності подання нового позову до наступного власника та виникненню нового спору.
Таким чином, господарський суд вірно встановив, що відсутність заходів забезпечення позову — заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки) щодо спірних земельних ділянок — ускладнить захист прав позивача в рамках цього провадження, змушуючи його звертатися з новими позовами. Отже, наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову.
Запровадження заборони на відчуження майна та реєстраційні дії спрямоване на збереження статусу майна до прийняття остаточного рішення у справі та забезпечення ефективного захисту прав заявника у разі задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки) щодо спірних земельних ділянок до вирішення судом спору по суті, є співмірними із предметом спору щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Водночас, у випадку заборони вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна, сам об`єкт залишається у власності відповідача, а у майбутньому такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.
Отже немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки за ним зберігаються права володіння та користування, а можливість розпоряджатися обмежується лише на певний час.
Можливість відповідача в будь-який момент вільно розпоряджатися майном, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №   905/448/22.
В даному випадку заходи забезпечення позову, вжиті судом, лише запровадять законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Доводи скаржника стосуються вирішення спору по суті, тому не приймаються до уваги судовою колегією, адже під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Судова колегія також звертає увагу, що суд апеляційної інстанції має перевірити законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення   в межах доводів і вимог апеляційної скарги станом на момент ухвалення такого рішення, а тому доводи скаржника, що в подальшому ухвалою місцевого господарського суду від 22.07.2025 (тобто після винесення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову від 25.06.2025 у справі №916/1545/25) судом було повернуто Долинській сільській раді Подільського району Одеської області позовну заяву без розгляду – не приймаються до уваги судом.
Отже, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі не спростовують факту можливого розпорядження майном відповідачем (можливість якого презюмується) під час вирішення спору у даній справі, що може призвести до неможливості виконання майбутнього рішення.    
Відповідно до п.1 ч.1    ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1   статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 у справі №916/1545/25.
За таких обставин, апеляційна скарга Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 про забезпечення позову у справі №916/1545/25   задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Андріяшенко Раїса Іванівна” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 про забезпечення позову у справі №916/1545/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2025 у справі №916/1545/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.09.2025.

                    Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош

                    Судді:                                                                                Я.Ф. Савицький

          Г.І. Діброва