КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/7659/2025
справа №759/16370/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року                                                                              м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.,
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.Д., дата складення повного судового рішення не зазначена,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -
 
встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У серпні 2023 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги позову мотивує тим, що 15 вересня 2021 року між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №250830141.
Вказує, що правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Отже, такі у розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою).
У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 168,04 гривень, з яких: 7 499,20 гривень - сума заборгованості по основному боргу; 24 668,84 гривень - сума заборгованості по відсоткам.
Позивач вказує, що відповідно до реєстру боржників №164 від 14 грудня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №250830141.
20 жовтня 2022 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому вимоги, а ТОВ ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.
Відповідно до даних реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги до відповідача у сумі 32 168,04 гривень, з яких: 7 499,20 гривень - заборгованість по основному боргу; 24 668,84 гривень - заборгованість по відсоткам.
Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суму заборгованості за кредитним договором №250830141 в розмірі 32 168,04 гривень, з яких: 7 499,20 гривень - сума заборгованості по основному боргу; 24 668,84 гривень - сума заборгованості по відсоткам. 
Стягнути судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором за № 250830141 від 15 вересня 2021 року в розмірі 32 168,04 гривень та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн, а всього 34 852,04 грн.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Зазначає, що у зв`язку із воєнним станом в Україні відповідно до статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану" було встановлено особливі правові умови. Зокрема, з 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено частиною 15, згідно з якою на час особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції, пеня, проценти за користування кредитом.
Скаржник вказує, що є діючим військовослужбовцем, бере участь у бойових діях, тому має право на зменшення нарахованих відсотків за споживчим кредитом у зв`язку із несправедливістю умов договору.
Вказує, що Закон України "Про захист прав споживачів" забороняє включення до договорів умов, що порушують принцип добросовісності або створюють істотний дисбаланс на шкоду споживача. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 дія цього Закону поширюється і на кредитні правовідносини. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 підтвердив, що суд має право зменшити неустойку, якщо вона явно завищена і не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Стверджує, що відсотки у сумі 24 668,84 грн, нараховані на кредит 7 499,20 грн, є непропорційно великими, що суперечить принципам законодавства. Просить зменшити розмір нарахованих процентів щонайменше до суми основного боргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 березня 2020 у справі №902/417/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ТОВ "ФК "ЄАПБ" на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат на сплату судового збору у розмірі 2 684,00 гривень.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
19 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ФК "ЄАПБ" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказує, що укладення кредитного договору онлайн знаходиться в межах правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики та кредитів за електронним договором є обов`язковим.
Отже, позивачем доведено факт укладення скаржником кредитного договору в електронній формі, тому вимоги позивача є законним та обґрунтованими.
Стверджує, що доводи апеляційної скарги щодо нарахування відсотків є необґрунтованими та безпідставними. З посиланням на пункти укладеного договору вказує, що відсотки за користування кредитом нараховані у відповідності до укладеного договору.
Уклавши договір, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку із простроченням поверненням кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нарахована відповідно до умов кредитного договору та додатків до нього.
Звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на заборгованості, що нарахована первісним кредитором. Крім цього, жодна позовна вимога про стягнення заборгованості не містить вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Щодо посилань скаржника на Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказує, що для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом, такі позичальники мають надати до Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.
Зазначає, що відповідач не надав первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом відповідач зобов`язаний був звернутись до первісного кредитора, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом і, як наслідок, отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом.
Звертає увагу, що заборгованість, вказана у позовній заяві, що підлягає стягненню з відповідача, нараховувалась первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ", а ТОВ "ФК "ЄАПБ" не здійснювало жодних додаткових нарахувань та вживає дії щодо врегулювання заборгованості виключно у розмірі отриманих прав вимоги.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 15 вересня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі «Кредитодавець») та ОСОБА_1 (далі «Позичальник») укладено договір кредитної лінії № 250830141 в електронній формі, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на суму 7 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі -Правила) (а.с.6 зворот - 9).
Згідно пункту 1.3 кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 3 500,00 гривень одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 15 жовтня 2021 року.
Пунктом 1.7 договору встановлено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме до 15 жовтня 2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Пунктами 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку визначеного в пункті 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 657,00% річних, що становить 1,80% від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 704,63% річних, що становить 1,93% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що позичальник інформується в особистому кабінеті;
1.9.3. якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на зазначене вище та у порядку статті 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.8. цього договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
У пункті 1.14.1 договору встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в пункті 1.3. договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою складає 5 390,00 грн та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1 890,00 грн та суму кредиту у розмірі 3 500,00 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 19020,63 % річних, при цьому загальна вартість першого траншу за кредитом у процентному вираженні за строк дисконтного періоду складає 154,00% від суми першого траншу.
Пунктом 1.14.2 передбачено, що у разі настання передбаченої пунктом 1.9.3. договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений в пункті 1.2. договору строк у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою - орієнтовна загальна вартість кредиту складає 5 579,00 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 2 079,00 грн та суму кредиту у розмірі 3 500,00 гривень.
Згідно пункту 4.3. договору сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (MNV5D9U7) (а.с.9).
20 жовтня 2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 10-11).
Відповідно до даних витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32 168,04, з яких: 7 499,20 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 668,84 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12).
Згідно даних розрахунку заборгованості за кредитним договором №250830141 від 15 вересня 2021 року за період з 06 березня 2023 року по 31 липня 2023 року убачається, що розмір нарахованої ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" заборгованості складає 32 168,04 гривень (а.с. 13).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Колегія суддів звертає увагу, що скаржник у апеляційній скарзі не заперечує факту укладення кредитного договору. Зокрема, розділ 1 апеляційної скарги містить лише посилання на положення статей ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію", що регулюють порядок укладення договору в електронній формі.
Із змісту апеляційної скарги убачається, що така ґрунтується на доводах відповідача з приводу протиправного, на думку скаржника, нарахування відсотків за користування кредитом, у тому числі з огляду на те, що на відповідача поширюються положення Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також відповідач посилається на пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено частиною 1 статті 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Судом першої інстанції установлено, що договір кредитної лінії №250830141 підписано відповідачем шляхом введення 15 вересня 2021 року одноразового ідентифікатора MNV5D9U7.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині посилання відповідача на пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", колегія суддів вказує про таке.
Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, умови кредитного договору не можна уважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
Відповідач погодив такий розмір процентів, підписуючи кредитний договір на визначених у ньому умовах.
Аналіз пунктів 1.9.1.-1.9.3 дозволяє зробити висновок, що сторони погодили процентні ставки за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою та індивідуальною процентною ставкою. Крім цього, пунктом 4.3. договору сторони погодили, що нарахування відсотків після закінчення строку дії договору є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Отже, колегія суддів уважає, що твердження скаржника, що нарахування процентів суперечить статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України, такі є узгодженим сторонами договору.
Посилання скаржника на правові висновки Верховного суду , викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19,  апеляційний суд відхиляє, оскільки у справі, що переглядалась судом касаційної інстанції, заявлено позовні вимоги про визнання недійсним пункту договору, яким визначено розмір відсотків. Натомість у цій справі відповідачем таких позовних вимог не заявлялось.
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на положення Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів зазначає про таке.
До апеляційної скарги скаржником додано: копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13 червня 2024 року №177/ДСК; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №322/ДСК від 27 жовтня 2023 року; копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №289/ДСК від 26 вересня 2023 року; копію контракту від 30 червня 2021 року; копію контракту від 29 листопада 2021 року; копію довідки №987 від 20 січня 2025 року; копію довідки №1/30/3-436 від 30 червня 2023 року.
Згідно даних зворотного повідомлення №0600225211458 убачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримана скаржником 20 вересня 2023 року (а.с. 37).
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі №499/895/19 роз`яснено, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Скаржником в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано неможливість подання ним до суду першої інстанції доказів на спростування позовних вимог, в тому числі і доказів того, що він є військовослужбовцем.
Відтак, оскільки відповідач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд протягом розгляду справи у суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання клопотань про долучення доказів, а також не надав доказів неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, ураховуючи положення частини 3 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд не приймає докази, долучені до апеляційної скарги.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять даних про період та алгоритм нарахування відсотків, що позбавляє суд установити правову природу таких нарахувань та перевірити обґрунтованість вимог в цій частині.  
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, саме лише визначення позивачем розміру відсотків у сумі 24 668,84 грн без надання відповідного розрахунку дає підстави для висновку про недоведеність вимог в цій частині.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
З огляду на наведене, ураховуючи, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 7 499,20 грн, апеляційна скарга задовольняється частково. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Установлено, що за результатом розгляду справи у суді апеляційної інстанції вимоги позову задоволено на 23,3%.
За подачу позову позивачем сплачено 2 684,00 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції №41519 від 08 серпня 2023 року.
Отже,  із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, слід стягнути 625,37 гривень (2 684,00 гривень х 23,3%).
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Позов задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість  по основному боргу 7 499,20 гривень.
 
В решті позову відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 625,37 гривень.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

                                                                                   В.В. Соколова